ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
Київ
справа №344/14982/15-а
адміністративне провадження №К/9901/19138/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Большакової О.О., суддів Глушка І.В., Макарика   В.Я.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
5 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог) про визнання дій неправомірними, зобов`язання з 1 вересня 2010 року по 4 квітня 2015 року та з 1 вересня 2015 року провести перерахунок раніше призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків, стягнення доплати до прожиткового мінімуму доходів громадян, що втратили працездатність та проводити таку виплату. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо непроведення ОСОБА_1 виплати призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків відповідно до чинного законодавства за період серпень 2012 року - 4 квітня 2015 року та з 1 вересня 2015 року. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську з серпня 2012 року по 4 квітня 2015 року та з 1 вересня 2015 року провести перерахунок ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків, стягнення доплати до прожиткового мінімуму доходів громадян, що втратили працездатність та забезпечити виплату недоотриманих сум пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що період, протягом якого розмір пенсії ОСОБА_1 підлягає перерахунку та виплаті, становить 3 роки до моменту звернення до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із відповідною заявою, а тому, враховуючи положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також резолютивну частину постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 8 лютого 2016 року, дійшов висновку, що такий період охоплює з серпня 2012 року по 4 квітня 2015 року.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, прийнято нову постанову, якою позов задоволено повністю.
Постановляючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у даному випадку наявна саме вина управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську в неотриманні ОСОБА_1 пенсії у розмірах, які їй гарантовані законодавством, а тому підлягає застосуванню частина друга статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно вимог якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 1 вересня 2010 року по 4 квітня 2015 року, та починаючи з 1 вересня 2015 року, належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача. 
Також судом було зазначено, що оскільки спірні щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому у разі виникнення підстав для її перерахунку розмірів пенсії визначається лише дата, з якої особа має право на її перерахунок чи отримання пенсії у певному розмірі. Обмеження періоду, протягом якого суб`єкт владних повноважень має здійснювати обчислення пенсії відповідно до вимог закону, є безпідставним та суперечить вимогам статті 19 Конституції України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що розмір поновленою позивачу пенсії розрахований відповідно до вимог чинного законодавства, з доплатою до прожиткового мінімуму, тобто доплатою до мінімальної пенсії (станом на 1 вересня 2010 року 709,00 грн) в розмірі 128,94 грн.
Також скаржник посилається на те, що відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Позиція інших учасників справи
7 квітня 2017 року до суду надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача, в яких зазначається, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №344/14982/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня   2017   року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Суддя-доповідач ухвалою від 20 травня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №344/14982/15-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 21 травня 2020 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та отримує пенсію за вислугою років. З 2002 року вона отримувала пенсію по віку.
У зв`язку із зняттям ОСОБА_1 з реєстраційного обліку пов`язану з виїздом на постійне місце проживання за межі України, відповідачем на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про те, що у зв`язку зі зміною місця проживання і виїздом за межі України, призначена пенсія повинна б виплачуватись до 31 липня 2007 року, а тому за період з 1 серпня 2009 року по 31 серпня 2010 року виникла переплата в сумі 10503,06 грн, яка підлягає поверненню на рахунок відповідача, посилаючись на частину другу статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у цій справі, дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 було визнано неправомірними та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську поновити виплату раніше призначеної пенсії по віку ОСОБА_1 .
На виконання вищенаведеного рішення суду, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську було проведено виплату ОСОБА_1 заборгованої пенсії по віку у розмірі 46598,98 грн.
Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 3 серпня 2015 року №4552 виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 1 вересня 2010 року по червень 2015 року проведено в розмірі 801,81 грн, з яких основна пенсія становить 580,06 грн, 128,94 грн -доплата до прожиткового мінімуму, 92,81 грн - доплата за понаднормовий стаж.
Вважаючи вищевказаний розмір пенсії таким, що не відповідає вимогам закону, уповноважений представник ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про проведення індексації раніше призначеної пенсії, її перерахунок та збільшення розміру, відповідно до вимог чинного законодавства.
Листом №256/Ф-15 від 25 серпня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило представника ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії.
Так, зі змісту вищевказаного листа судами встановлено, що ОСОБА_1 здійснюється доплата до прожиткового мінімуму, тобто доплата до мінімальної пенсії, яка станом на 1 вересня 2010 року становила 709,00 грн, в розмірі 128,94 грн.
Не погодившись з такими діями Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання дій управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог чинного законодавства.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанції доводів учасників справи
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.
Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.
За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.
Так, судом апеляційної інстанції було вірно встановлено, що позивач вийшла на пенсію з 2002 року. При цьому, на підставі виданого Івано-Франківським міським судом виконавчого листа та вимоги відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції 23 липня 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську проведено виплату ОСОБА_1 заборгованої пенсії по віку у розмірі 46598,98 грн, тобто їй здійснюється доплата до прожиткового мінімуму, однак доплата до мінімальної пенсії, яка станом на 1 вересня 2010 року становила 709,00 грн, було здійснено в розмірі 128,94 грн.
Водночас, зазначеним вище законодавством в імперативному порядку встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком повинен відповідати розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку із чим, колегія суддів Верховного Суду погоджу з висновком суду апеляційної інстанції про те, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську при перерахунку та виплаті пенсії не враховано, що прожитковий мінімум періодично збільшується, тому підлягають доплаті до пенсії виплати у більшому розмірі відповідно до прожиткового мінімуму, чинного на момент перерахунку. 
Таким чином, нарахування та виплата Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську пенсії за віком ОСОБА_1 проведена без дотриманням рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на момент перерахунку, суперечить приписам статті 46 Конституції України та Законам України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З приводу моменту, починаючи з якого відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, то судом апеляційної інстанції було вірно зазначено, що застосування трирічного терміну, передбаченого частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можливе лише за умови, коли пенсіонер не отримав своєчасно пенсію з власної вини. Проте, у спірних правовідносин відсутня вина ОСОБА_1 у тому, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську здійснено перерахунок у розмірах, що прямо суперечать вимогам законодавства.
У даній справі судами було встановлено та відповідачем не спростовано, що наявна вина саме Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську у неотриманні ОСОБА_1 пенсії у розмірах, які їй гарантовані законодавством, а тому підлягає застосуванню частина друга статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Враховуючи зазначене вище правове регулювання спірних відносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, а доводами касаційної скарги зазначені висновки суду не були спростовані.
Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          І.В. Желєзний
                                                                                          В.М. Шарапа