ПОСТАНОВА
Іменем України

19 березня 2020 року 
Київ

справа №820/5286/17
адміністративне провадження №К/9901/31689/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губська О.А.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №820/5286/17
за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, третя особа – Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року (прийняту судом у складі головуючого судді – Сагайдак В.В.), на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді – Спаскіна О.А., суддів: Сіренко О.І., Любчич Л.В.)
УСТАНОВИВ:
І. Рух справи 
1.          У листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (далі – відповідач), третя особа - Міністерство оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Квартирно-експлуатаційного відділу                 м. Харкова, яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби та відмові у здійсненні таких виплат. 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку.
1.1.          Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що під час проходження військової служби він отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію, однак при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач не включив вказані суми.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
2.          Полковник ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника Північного територіального відділу пожежної безпеки.
3.          На фінансовому забезпеченні позивач перебував у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Харкова.
4.          Під час проходження військової служби позивач отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, індексацію, що підтверджується грошовим атестатом серії ЗУ №296515, довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про нараховане та виплачене грошове забезпечення №1347 від 23 березня 2017 року (а. с. 9, 10).
5.          Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройними Силами України №548 від 16 грудня 2016 року позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини.
6.          Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова розрахував розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова №889) та індексації.
7.           ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 02 листопада 2017 року, в якій просив:
- здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які він отримував під час проходження військової служби; 
- виплатити позивачу своєчасно не виплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби.
8.          Листом №6347 від 13 листопада 2017 року відповідач надав відповідь, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, а індексація не входить до складових грошового забезпечення військовослужбовців, тому відсутні підстави для здійснення ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги з урахуванням щомісячної грошової допомоги та індексації.
9.          Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо не включення вказаних складових до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10.          Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року, позовні вимоги задоволено.
11.          Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що спірні виплати є складовими місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинні включатись до розрахунку грошової допомоги при звільненні, оскільки позивач отримував до звільнення з військової служби щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889, та індексацію, яка є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання їх купівельної спроможності, дані виплати.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
12.          Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

13.          У касаційній скарзі відповідач зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин (здійснення польотів у конкретному місці), її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не може бути підставою для перерахунку пенсії військовослужбовцям, а індексація не належить до видів грошового забезпечення і не має щомісячного характеру виплат.

14.          Також у касаційній скарзі вказано на неврахування судами попередніх інстанцій практики Верховного Суду України, викладеної в постановах від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-368а13, від 04 листопада 2014 року у справі №21-473а14.

15.          Представником позивача подано відзив на касаційну скаргу, в кому він просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін. Вказав, що грошова винагорода має постійний характер, виплачується всім військовослужбовцям, у свою чергу, військовослужбовець не може бути позбавлений грошової винагороди в повному обсязі за будь-яких умов. 

16.          У відзиві представником позивача наголошено, що матеріали справи містять довідку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про нараховане та виплачене грошове забезпечення полковнику ОСОБА_1 від 23 березня 2017 року №1347, з якої вбачається, що додаткову грошову винагороду позивач отримував щомісяця у складі грошового забезпечення з моменту її запровадження і до звільнення. З довідки про додаткові види грошового забезпечення від 24 березня 2017 року №82, яка також міститься в матеріалах справи, індексація позивачу сплачувалась та була невід`ємною частиною грошового забезпечення, на неї нараховувались страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

17.          Також представник позивача зазначив про необґрунтованість застосування правових висновків Верховного Суду України, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, оскільки ці правові позиції були сформульовані до внесення змін до Постанови №889 постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161.

18.          Міністерством оборони України подано до Верховного Суду письмові пояснення на касаційну скаргу відповідача, в яких третя особа просила скасувати оскаржувані судові рішення, оскільки в них неправильно застосовані норми процесуального права, а саме – не застосовано висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 15 жовтня 2013 року у справі №21-368а13, від 04 листопада 2014 року у справі №21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі №21-32а15, від 19 травня 2015 року у справі №21-466а15, та висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 01 березня 2018 року у справі №761/17387/17.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
19.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20.          Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі – Закон № 2232-XII).

21.          Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

22.          Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

23.          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року N2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон N2011-XII).

24.          Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

25.          Також, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

26.          Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

27.          Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 889 Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

28.          Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

29.          Частиною другою статті 19 Закону № 2017-ІІІ передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

30.          Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення»  (далі – Закон N 1282-XII). 

31.          Статтею 1 Закону N 1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

32.          Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 (далі – Порядок №1078).

33.          Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1 1 цього Порядку.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
34.          08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі – Закон N 460-IX).

35.          Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

36.          Як уже зазначалось, ОСОБА_1 під час проходження військової служби отримував щомісячну додаткову грошову винагороду на підставі Постанови № 889 у розмірі 60% місячного забезпечення з квітня 2015 року по грудень 2016 року.
37.          Відповідачем було відмовлено у включені вказаної допомоги до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні із посиланням на норми Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (була чинною на момент виникнення спірних правовідносин; далі – Інструкція № 260) та норми Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 (далі – Інструкція № 550).
38.          Однак, застосовуючи вищеозначені Інструкцію №     260 та Інструкцію № 550 як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, необхідно враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
39.          Виходячи з положень частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
40.          Колегія суддів констатує, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
41.          Також ,колегія суддів ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.
42.          Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
43.          Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
44.          Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні, крім зазначеного, вирішила за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15).
45.          Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17-а, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17.
46.          Оскільки останні 21 місяць перед звільненням позивача додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови № 889, нараховувалась і виплачувалась щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
47.          За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 50% грошового забезпечення, що передбачена Постановою № 889. 
48.          Щодо включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, Верховний Суд зазначає наступне.
49.          Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб – роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
50.          Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
51.          При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078.
52.          Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
53.          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.

54.          Також необхідно наголосити, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, оскільки питання індексації не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17.
55.          Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність правових підстав для включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.
56.          Щодо посилання відповідача у касаційній скарзі та третьої особи у поясненнях на правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 01 березня 2018 року у справі №761/17387/17), колегія суддів вказує на їх необґрунтованість, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції, слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над іншими висновками колегій судів касаційної інстанції.
57.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

58.          Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, а тому підстави для її задоволення відсутні.
СУДОВІ ВИТРАТИ
59.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова залишити без задоволення.
2.          Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

____________
____________
____________
О. В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська 
Судді Верховного Суду