Постанова
Іменем України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 296/2771/17
провадження 61-48709св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
третя особа - Приватне підприємство «Земля плюс»,
 
розглянувши у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М., 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року ОСОБА_3   звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа - ПП «Земля плюс» про стягнення коштів за договором про виконання послуг.
Позов обгрунтований тим, що 02 жовтня 2015 року позивач уклав договір з відповідачем на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (далі - договір).
Враховуючи, що відповідач, в обумовлений пунктом 5.1 договору тримісячний строк, не виконав взяті на себе зобов`язання ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на свою користь 2 000 грн сплаченого авансу та 21 900 грн пені за прострочення виконання умов договору, відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою суду Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2017 року провадження у справі зупинено до вступу у справу правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року провадження у справі відновлено та залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого ОСОБА_3 його спадкоємця ОСОБА_1 .
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2018 року  (у складі судді Сингаївського О. П.) позов задоволено частково. 
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 900 грн пені за прострочення виконання договору про надання послуг від 02 жовтня 2015 року. У задоволенні вимог про стягнення 2 000 грн сплаченого авансу відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством (частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Крім того, в рішенні суду зазначено, що вимога позивача про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на його користь 2 000 грн авансу не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не заявлялась вимога про розірвання договору.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн сплаченого авансу та 21 900 грн пені за несвоєчасне виконання умов договору не допускають правонаступництва, оскільки зі смертю ОСОБА_3 права та обов`язки за договором про виконання робіт з виготовлення проекту землеустрою припинились, а тому ОСОБА_1 не набуває процесуального правонаступництва у відносинах, щодо яких виник спір.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що до ОСОБА_1 , як єдиного спадкоємця померлого ОСОБА_3 , переходять всі права, крім немайнових, що належали спадкодавцеві, в тому числі і за зобов`язаннями, які не виконані боржником за життя, та штрафних санкцій за невиконання зобов`язань. Крім того зазначає, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися  внаслідок його смерті. 
Також ОСОБА_1 вказує, що вона, як спадкоємець, має право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях відповідно до статті 1230 ЦК України.
Доводи інших учасників справи
У лютому 2019 року ФОП ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказував на відсутність підстав для задоволення касаційної скарги. 
Обґрунтовуючи заперечення на доводи касаційної скарги відповідач зазначив, що невиконання ним зобов`язань за договором сталося не з його вини, оскільки земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 вже була відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ще 28 квітня 2005 року, що перешкоджало виконанню зобов`язань з розроблення спірного проекту землеустрою.
Також відповідач зазначив, що відповідно до пункту 4.4 договору сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
11 січня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 02 жовтня 2015 року ОСОБА_3 уклав договір з відповідачем ФОП ОСОБА_2 , відповідно до якого відповідач прийняв на себе зобов`язання на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2.2 договору виконавець приступає до виконання робіт при надходженні авансу 2 000 грн.
Згідно з пунктом 5.1 договору, строк дії договору починається у відповідності до пункту 2.2 і закінчується через три місяці після початку робіт. 
02 жовтня 2015 року ОСОБА_3 було сплачено ФОП ОСОБА_2 авансовий внесок в сумі 2 000 грн, що підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру.
Відповідач в строк обумовлений договором і на час розгляду справи в судах не виконав взяті на себе за договором обов`язки. 
В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у зв`язку з невиконанням відповідачем умов спірного договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-ІХ) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до вимог ЦК України склад спадщини має певні особливості: у порядку спадкування переходять лише ті права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; права та обов`язки спадкодавця переходять до правонаступників як єдине ціле з урахуванням усіх забезпечувань та обтяжень.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті і немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не установлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, якщо вони нерозривно пов`язані з його особою й у зв`язку з цим не можуть бути виконані іншою особою.
Частиною першою статті 1230 ЦК України встановлено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. 
Суди встановили, що померлий ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на свою користь 2 000 грн сплаченого авансу та 21 900 грн пені за несвоєчасне виконання умов договору. 
Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн сплаченого авансу та 21 900 грн пені не допускає правонаступництва, оскільки за життя спадкодавця рішення суду про стягнення на його користь зазначених сум ухвалено не було. 
Колегія суддів із вказаним висновком апеляційного суду не погоджується, з огляду на наступне.
Звертаючись із позовом у цій справі, позивач ОСОБА_3 обґрунтовував свої вимоги посиланням на норми частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та умовами договору.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Згідно з пунктом 2.2 договору сторони домовились про початок дії договору з моменту отримання виконавцем авансу у розмірі 2 000 грн, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру.
Відповідно до частини другої статті 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором.
За загальним правилом цивільного судочинства, сторона, винна у порушенні зобов`язання має відшкодувати другій стороні збитки, якщо інше не встановлено договором.
Обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_1 на захист своїх спадкових прав зазначає, що вона стала спадкоємцем замовника згідно з договором виконання робіт з виготовлення проекту землеустрою, на виконання якого спадкодавцем було сплачено аванс. Вказує, що права спадкодавця були порушені внаслідок невиконання умов договору зі сторони виконавця, а тому вона наділена правом вимагати відшкодування збитків, завданих у договірних зобов`язаннях, в тому числі й пені за несвоєчасне виконання умов договору.
Таким чином, враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на свою користь коштів в зв`язку із несвоєчасним виконанням умов договору, суд апеляційної інстанції не врахував, що вказані майнові права безпосередньо не пов`язані з особою спадкодавця, не мають особистого характеру відповідно до статті 1219 ЦК України, оскільки випливають із зобов`язальних правовідносин, а тому ОСОБА_1 як спадкоємець набула у спадщину право вимагати їх відшкодування на підставі статей 526, 570, 1218, 1230 ЦК України. При цьому, правові підстави для вирішення вказаних вимог повинні бути перевірені судом апеляційної інстанції з урахуванням загальних вимог цивільного законодавства.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
З урахуванням встановлених обставин, постанова апеляційного суду про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   В. С. Висоцька
Судді                                                                                               А. І. Грушицький
А. А. Калараш
І. В. Литвиненко
І. М. Фаловська