У Х В А Л А  
25травня 2020 року
м. Київ
справа № 425/793/19
провадження № 61-3392 ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,
розглянувши касаційні скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської області та Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 рокув справі за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 213 201, 63 грн..
Рішенням Рубіжного міського суд Луганської області від 29 жовтня 2019 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Постановою Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Управління Пенсійного Фонду України у м. Рубіжному Луганської області, 45 500 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
17 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                            Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня                 2020 року, в якій просив скасувати це судове рішення в частині стягнення моральної шкоди та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
28 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                            Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, в якій просив скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалами Верховного Суду від 25 березня 2020 року касаційні скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської області таРубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишено без руху та надано строк для усунення недоліку.
У касаційній скарзі Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зазначає як на підставу касаційного оскарження судового рішення пункт 1 частини 2 статті 389 ЦПК України. 
Скаржник вважає, що суди не врахували висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 04 липня 2018 року у справі №281/46/16-ц                                          (провадження №61-9561св18).
Також, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження №12-110гс18), у якій вказано, що шкода, яка завдана особі органом державної влади, його посадовою особою або службовою особою, відшкодовуються державою, яка бере участь у справі через  відповідні органи, бездіяльність якого призвела до негативних наслідків. 
У касаційній скарзі Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської області вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права, а саме статті 23, 1167, 1174 ЦК України щодо права особи на відшкодування моральної шкоди, завдання моральної шкоди.
Крім того, вважає, що судом апеляційної інстанції порушено також норми процесуального права, а саме статті 76, 81 ЦПК України та не встановлено факту завдання позивачу моральної шкоди, неправомірність дій чи бездіяльності Державної казначейської служби України, які  спричинили б негативні зміни в житті позивача. 
Крім цього, у прохальній частині касаційної скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської областізаявляє клопотання про зупинення виконання постанови Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 рокудо закінчення її перегляду в касаційному порядку, посилаючись на те, що оскаржуваною постановою апеляційного суду стягнуто з держави через Державну казначейську службу України  на користь                    ОСОБА_1 кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди, що призведе до збитків державного бюджету.
Також, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області разом з касаційною скаргою подало клопотання про зупинення виконання постанови Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 рокудо закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Скаржник вважає, що зупинення виконання постанови апеляційного суду забезпечить дотримання балансу інтересів сторін, з метою недопущення безпідставного стягнення коштів з держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України, враховуючи судову практику Верховного Суду щодо відмови в задоволенні позовів в аналогічних справах.
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність такому, зокрема ймовірність утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.Клопотання про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Таким чином, метою вирішення питання про зупинення виконання/дії судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.
Оскільки, наведені у клопотаннях доводи дають підстави для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, клопотання Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської області та Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області слід задовольнити.
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами                                                     Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської області та Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду від                      30 січня 2020 року на підставі частини другої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга подана на судове рішення ухвалене у малозначній справі                      (ч.6 ст. 19, ст.274 ЦПК України), проте рішення касаційного суду за наслідками перегляду судових рішень у цій справі має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
У розумінні ЦПК України, з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити. 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).
Керуючись статтями  389, 394, 395 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати із Рубіжанського міського суду Луганської області цивільну справу                  № 425/793/19 за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського 
об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Клопотання Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжному Луганської області про зупинення виконання постанови Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку задовольнити.
Клопотання Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зупинення виконання постанови Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 рокудо закінчення його перегляду в касаційному порядку задовольнити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          В. М. Сімоненко
                                                                                                                     Є. В. Петров
                                                                                                                     С. П. Штелик