ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2020 р.           Справа№ 927/858/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення 
Господарського суду Чернігівської області 
від 04.12.2019 (повний текст складено 06.12.2019)
у справі № 927/858/19 (суддя Романенко А.В)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго"
про стягнення 99 734,10грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 99734,10 грн., з яких: 90980,64 грн. пені за порушення строків по розрахунку за природний газ, поставлений згідно договору постачання природного газу №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017, нарахованої у період з 28.11.2017 по 04.05.2018 на підставі п.8.2. договору, 8753,46 грн трьох відсотків річних за аналогічний період, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Позов мотивовано порушення відповідачем строків оплати поставленого природного газу, визначених договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019р. у справі № 927/858/19 позовні  вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 99734,10 грн. задоволено частково. На підставі рішення суду  з Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 17882,93 грн. пені, 8753,46 грн. три відсотки річних та 1316,85 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції визнав обґрунтованим позовні вимоги щодо стягнення 17882,93 грн. пені, 8753,46 грн. 3% річних. Однак, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд першої інстанції дійшов до висновку про його обґрунтованість та зменшення розміру пені на 70%.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 73   097, 71 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким  задовольнити  позовні вимоги про стягнення пені повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального (ст.ст. 549-552, 625 Цивільного  кодексу України) та процесуального права (ст.ст. 236, 238, 239 Господарського процесуального кодексу України), без дослідження усіх істотних обставин справи. 
Так, позивач зазначає, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, і вважає рішення суду першої інстанції в цій частині таким, що порушує права позивача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачем подано позов, у якому Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго" зазначає, що рішення прийнято відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, в повноті підтверджених тими доказами, які були досліджені, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, у зв`язку з чим відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 927/858/19 апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків 10 (десять) днів з моменту отримання даної ухвали.
29.01.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналу платіжного доручення № 0000000366 від 21.01.2020 про сплату судового збору у розмірі 2   881,50 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 у справі № 927/858/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 у справі № 927/858/19; ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строк для надання можливості скористатися наданими ст. 267 Господарського процесуального кодексу України правами протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.
Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 07.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" (споживач) укладено договір №5044/1718-КП-39 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач оплатити його на умовах цього договору.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №226 "Питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відбулась зміна типу акціонерного товариства в найменуванні Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивач є стороною договору №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017 постачання природного газу та йому належать права та обов`язки постачальника, які виникли на підставі даного договору.
За змістом п.1.2., п.1.5. статуту Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" в редакції, затвердженій загальними зборами акціонерів протокол №28 від 24.04.2018, Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго" перейменоване з Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" відповідно до рішення загальних зборів акціонерів  Публічного акціонерного товариства  "Облтеплокомуненерго" (протокол №28 від 24.04.2018) у зв`язку зі зміною типу Товариства. Товариство є правонаступником майна, майнових прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго". 
Таким чином, відповідач є стороною договору та йому належать права та обов`язки споживача, які виникли на підставі цього договору.
Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. 
Згідно з пунктом 2.1. договору з урахуванням редакцій додаткових угод №1-4 до нього, сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені. 
Постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1750тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень - 100, листопад - 250, грудень - 350 (всього у IV кварталі 2017 року - 700); січень - 450, лютий - 350, березень - 250 (всього у І кварталі 2018 року - 1050).
Орієнтовний обсяг природного газу, що постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018, складає до 111,0тис.куб.м, у точу числі за місяцями (тис. куб. м): у квітні -95, у травні -16; в період з 01.06.2018 по 31.07.2018, - до 23тис.куб.м, у точу числі за місяцями (тис. куб. м): у червні-12, у липні -11; у період з 01.08.2018 по 31.08.2018, - до 12тис.куб.м, та у період з 01.09.2018 по 30.09.2018 - до 16тис.куб.м.
Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений у п. 2.1. договору, споживач визначає самостійно (п. 1.3. договору). 
Пунктами 2.3, 2.4. договору сторони погодили, що споживач не позбавлений права на коригування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених у п.2.1. цього Договору, шляхом підписання додаткової угоди. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі +/- 5 відсотків від підтвердженого Постачальником планового обсягу без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.7. Договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу .
Відповідно до п. 2.6. договору розподіл (транспортування) природного газу здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Чернігівгаз", з яким споживач уклав відповідний договір.
Розділом 3 "Порядок та умови передачі природного газу" договору сторони передбачили, що постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему (п. 3.1. Договору). 
Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.7. договору). 
Споживач зобов`язався подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: - завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи); -  підписані  споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. У свою чергу, постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (п. 3.8., п.3.9. договору).
Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим Договором у відповідному місяці (п.3.10. договору).
Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.
Відповідно до п. 5.1. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00грн за 1000куб.м. без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України. До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.
У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.  
Ціна за поставку природного газу встановлена у пункті 5.2. Договору, за яким ціна за 1000 куб. м газу на дату його укладення становить 7907,20грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9448,64грн.
Розділом 6 договору сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків. Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Сторони погоджують, що під час перерахування коштів у призначені платежу посилання на номер договору є обов`язковим (п.6.2. договору).
Відповідно до п.6.3. договору оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 поширювалась дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання".
У будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно в повному обсязі розрахуватися за поставлений природній газ відповідно до пункту 6.1. договору, в тому числі в разі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу. 
Виходячи з умов п.6.4. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю - погашається основна сума заборгованості.
Договір підписаний представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками. Договір діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 30.09.2018(включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору, з урахуванням редакції додаткової угоди №4 від 03.09.2018 до нього).
На виконання умов договору, на підставі двосторонніх актів приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 899561,03грн (за жовтень 2017 року); від 30.11.2017 на суму 1889672,15грн (за листопад 2017 року); від 31.12.2017 на суму 2424632,18грн (за грудень 2017 року); від 31.01.2018 на суму 3715210,57грн (за січень 2018 року); від 28.02.2018 на суму 3443028,94грн (за лютий 2018 року); від 31.03.2018 на суму 3443721,60грн (за березень 2018 року); від 30.04.2018 на суму 516257,93грн (за квітень 2018 року); від 31.05.2018 на суму 53534,90грн (за травень 2018 року); від 30.06.2018 на суму 30259,27грн (за червень 2018 року); від 31.07.2018 на суму 29528,65грн (за липень 2018 року); від 31.08.2018 на суму 22184,44грн (за серпень 2018 року) та від 30.09.2018 на суму 15580,34грн (за вересень 2018 року) позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року на загальну суму 16483172,00грн (з ПДВ).
В актах приймання-передачі відсутні застереження споживача щодо обсягу та вартості переданого природного газу. Акти підписані сторонами та скріплені їх печатками. Факт передання позивачем у власність відповідача природного газу в визначених в актах обсягах та відповідної вартості відповідачем під час розгляду наявного спору не оспорювався.
Таким чином, позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобов`язання в частині постачання природного газу відповідачу.
Як підтверджено з наявних у матеріалах справи банківських виписок, відповідач повністю розрахувався за природний газ, поставлений згідно договору у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року, станом на 18.05.2018. Переплата за даним Договором склала 54505,29грн та була зарахована в рахунок оплати по договору №14/2547/11 від 30.09.2011 на підставі листа відповідача №2191 від 15.11.2018.
Водночас, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем строків оплати, обумовлених п.6.1. договору, за природний газ отриманий: у жовтні 2017 року в період з 28.11.2017 по 20.12.2017 (прострочено оплату за 23 календарних дні); у листопаді 2017 року в період з 26.12.2017 по 15.01.2018 (прострочено оплату на 21 календарний день); у грудні 2017 року в період з 26.01.2018 по 14.02.2018 (прострочено оплату на 20 календарних днів); у січні 2018 року в період з 27.02.2018 по 14.03.2018 (прострочено оплату на 16 календарних днів); у лютому 2018 року в період з 27.03.2018 по 10.04.2018 (прострочено оплату на 15 календарних днів); у березні 2018 року в період з 26.04.2018 по 04.05.2018 (прострочено оплату на 9 календарних днів).
Обставини несвоєчасної оплати спожитого природного газу у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року стали підставою для нарахування пені відповідно до п. 8.2. договору, 3% річних та звернення з відповідним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк як передбачено договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. 
Так, згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).
За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Судом першої інстанції встановлено, що поставлений позивачем природний газ за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року загальною вартістю 16483172,00 грн грн. оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору.
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8753,46 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.
Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16, 4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Разом з тим, під час вирішенні спору судом враховується, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство ПАТ "Облтеплокомуненерго" та одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Провадження у справі про банкрутство здійснювалося відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону від 30.06.1999, оскільки справа була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2012 №4212-VІ (нової редакції Закону).
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 у справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" про порушення справи про банкрутство ПАТ  "Облтеплокомуненерго" залишено без розгляду.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Разом із тим, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Частиною 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності  боржника або  визнання  його  банкрутом" встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.
Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.
Згідно з абз. 2 частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).
Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012.
За таких обставин, твердження позивача про правомірне нарахування пені в сумі 31 370,87 грн за період з 28.11.2017 по 15.01.2018 за прострочку оплати природного газу, поставленого в жовтні-листопаді 2017 року є необґрунтованими.
Боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.
Відтак, враховуючи викладене та фактично встановлені обставини справи, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 31 370,87 грн пені за період з 28.11.2017 по 15.01.2018 за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, нарахованих під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. В цій частині позову слід відмовити.
Водночас, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань по своєчасному розрахунку за природний газ, поставлений у період з грудня 2017 року по березень 2018 року, позовні вимоги в частині стягнення 59 609, 77 грн пені за період з 26.01.2018 по 04.05.2018 є обґрунтованими.
Разом з тим, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення неустойки (пені) на 90% до 5 960, 98 грн. на підставі статті 233 Господарського кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. За приписами частини 2 статті 218 вказаного Кодексу учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Виходячи з наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити чи є цей випадок винятковим та, виходити з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу: ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або не виконання зобов`язання; строку прострочення; наслідків порушення зобов`язання; невідповідністю розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення нею порушення та негативних наслідків) тощо.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що у відповідності до статей 21, 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" він являється виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для всіх форм власності споживачів міста Чернігова та Чернігівської області. 
Основним видом статутної діяльності відповідача є постачання та транспортування теплової енергії та гарячої води для потреб населення міста Чернігова та Чернігівської області, а тому основним джерелом доходу для відповідача є кошти, що надійшли за надані послуги від споживачів (населення).
Відповідач звертав увагу суду на критичний розмір заборгованості населення за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання перед АТ "Облтеплокомуненерго", що станом на 01.01.2018 складала 48,6 млн. грн та зросла до 101,6 млн. станом на 01.08.2019.
Наголошував на повному розрахунку з позивачем за спірним договором станом на 18.05.2018, із переплатою в розмірі 54505,29 грн, що в подальшому була зарахована в рахунок виконання зобов`язань по іншому договору. Звертав увагу на незначний період прострочення грошових зобов`язань перед відповідачем (у межах календарного місяця).
Просив врахувати, що граничні тарифи АТ "Облтеплокомуненерго", визначені в порядку, обумовленому Постановою КМУ №560 від 26.06.2019, не покривають виробничих витрат підприємства, необхідних для закупівлі за діючими тарифами енергоносіїв. 
Очікувані збитки відповідача у разі перегляду тарифів до граничного рівня близько 103млн. грн за опалювальний сезон 2019-2020 років. При цьому, залишається невизначеною та некомпенсованою розрахункова різниця в тарифах підприємства, що на початок 2019 року склала 211млн. грн, у тому числі по населенню - 142,9 млн. грн. 
Підсумовуючи Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго" зазначило, що наведені ним обставини поряд із стягненням неустойки у заявленому позивачем розмірі поставить під загрозу опалювальний сезон 2019-2020 років у м. Чернігові та Чернігівській області, загрозу безперебійного та безаварійного постачання та транспортування теплової енергії та гарячої води для потреб населення, може призвести до повного зупинення виробничої діяльності відповідача, що в подальшому спричинить негативні соціальні наслідки.
На підтвердження наведених обставин відповідачем надано до матеріалів справи довідки про стан розрахунків споживачів за послуги з теплопостачання та централізованого постачання гарячої води у 2017-2019 роках, з яких вбачається, що у спірному періоді у останнього обліковувалась заборгованість, у тому числі утворена у зв`язку з невідповідністю тарифів. Вказані обставини зумовили брак обігових коштів для своєчасного розрахунку з позивачем.
Відповідач наголосив, що не має додаткових джерел надходження коштів, окрім зазначених. При цьому, перебуваючи у скрутному фінансову становищі, повністю розрахувався перед позивачем за поставлений природний газ станом на 18.05.2018. Також, просив врахувати відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачу було завдано збитків внаслідок порушення ним строків по оплаті за природний газ, поставлений за Договором.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 70 % від заявленої до стягнення суми - до 17882,93грн.
При цьому, судом враховано доводи відповідача про те, що ним здійснено всі залежні від нього заходи для погашення наявної заборгованості (постійно проводив часткові оплати в рахунок наявного боргу, та повністю розрахувався за придбаний природний газ перед постачальником станом на 18.05.2018), незначний період прострочення виконання грошових зобов`язань перед позивачем, беручи до уваги що природний газ, прострочення по оплаті якого є підставою для стягнення пені, реалізувався відповідачем зокрема населенню та підприємствам, установам, організаціям, які фінансуються за рахунок державного та місцевого бюджетів, та саме їх несвоєчасний розрахунок став причиною відсутності обігових коштів та, як наслідок, порушення відповідачем договірних зобов`язань, з огляду на негативну ситуацію, що існує в країні у сфері оплати з житлово-комунальних послуг, а також недоведеність позивачем понесених збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань.
Зменшення розміру пені на 70% суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін та не порушує інтересів позивача.
Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 17882, 93грн пені та 8753, 46 грн. 3% річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позову.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 у справі № 927/858/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281- 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 у справі № 927/858/19 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 у справі № 927/858/19 залишити без змін. 
Матеріали справи № 927/858/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                Ю.Б. Михальська