П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  806/1952/18                                          Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лавренчук О.В. 
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
17 березня 2020 року                                                                                                          м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою від 04.05.2018 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення індексації пенсії з 01 серпня 2009 року по 23 серпня 2017 року відповідно до статті 64 Закону України.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 із 24 серпня 2017 року по 28.02.2018 відповідно до статті 64 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області   на підставі статті 64 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” провести індексацію пенсії ОСОБА_1   за період із 24.08.2017 по 28.02.2018 та виплатити суму індексації.
Постановою Верховного Суду від 19.03.2019 ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04.05.2019 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рішенням суду від 16.07.2019 позовну заяву задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 із 01 серпня 2009 року по 28 лютого 2015 року та із 01.01.2016 по 23 серпня 2017 року відповідно до статті 64 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на підставі статті 64 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” провести індексацію пенсії ОСОБА_1  за період із 01 серпня 2009 року по 28 лютого 2015 року та із 01 січня 2016 року та виплатити суму індексації.
27 серпня 2019 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про стягнення сплачених судових витрат у сумі 3873,40 грн., а саме: за подання позовної заяви - 704,80 грн., за подання апеляційної скарги на ухвалу від 04.05.2018 року - 1762,00 грн., за подання касаційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 04.05.2018 року та постанову Сьомого окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року - 1406,60 грн.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року відмовлено в ухваленні додаткового судового рішення у даній справі. 
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат у даній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду 02.03.2020 року, відповідач заперечив доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення. 
Судова колегія, дійшла висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, тому розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що саме до компетенції Верховного Суду, згідно положень статті 256 КАС України, належить вирішення питань щодо розподілу судових витрат у даній справі в аспекті порушеного заявником клопотання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.2 ст.252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Отже, постановленням додаткового рішення виправляються порушення вимоги вичерпності, якій повинно відповідати судове рішення.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до Житомирського окружного адміністративного суду Нестеренком Миколою Миколайовичем згідно квитанції №22 від 18.04.2018 (т. 1 а.с. 7) було сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 704,80 грн.
Тобто, в даному випадку, Житомирським окружним адміністративним судом при  ухваленні судового рішення вирішено питання про судові витрати.
Стосовно вирішення питання про розподіл судових витрат за подання апеляційної та касаційних скарг на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04.05.2018 та постанову Сьомого окружного адміністративного суду від 13.11.2018, судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 19.03.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04.05.2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2018 року задоволено, а вказані судові рішення скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При зверненні з апеляційною скаргою на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04.05.2018 позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. (відокремлені матеріали, а.с. 50), а за подачу касаційної скарги до Верховного Суду сплачено судовий збір в сумі 1406,60 грн.
В контексті приписів частини 3 статті 252 КАС України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення, в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. 
У відповідності до підпунктів “б” та “в” пункту 4 частини 1 статті 356 КАС України, зміст резолютивної частини постанови суду касаційної інстанції складається із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної  інстанції.
Таким чином, судом, що ухвалив судове рішення, в розумінні ч.1 ст.252 КАС України є Верховний Суд.
Тому, враховуючи встановлені у справі обставини та положення чинного процесуального законодавства, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення з підстав відсутності у суду першої інстанції необхідних процесуальних повноважень ухвалювати додаткове судове рішення відносно постанови Верховного Суду від 19.03.2019 року.
В даному випадку, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.