Номер провадження: 22-ц/813/877/20 
Номер справи місцевого суду: 520/356/19
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:
Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
За участю секретаря- Ющак А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди,- 

                                                   ВСТАНОВИЛА:       
ПРОЦЕДУРА:
08 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, в якій просив суд стягнути солідарно з рахунків Головного управління Національної поліції в Одеській області та Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 50000,00 гривень.
Вимоги обґрунтовує тим, що 24.07.2017 року ним подано до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області заяву про скоєний у відношенні нього та його родини злочин, відповідальність за який передбачено ч.2 ст. 384 КК України.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси Іщенко О.В. від 04.08.2017 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області та зобов`язано посадових осіб Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 24.08.2017 року та розпочати досудове розслідування. Позивачу витяг з ЄРДР йому не надано.
Зокрема позивач стверджує, що жодної слідчої-процесуальної дії за його участі та участі членів його родини не проведено, за 18 місяців рішення по справі не прийнято, його та членів його родини права від скоєного кримінального правопорушення не захищені та не поновлені, особи скоївши кримінальне правопорушення до відповідальності не притягнуті, шкоду завдану скоєним злочином не відшкодовано, що ніяк не розуміється з поняттям законодавця закріпленим в ст. 2 КПК України, згідно з якою завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Прокуратурою Одеської області за цей період не здійснено прокурорського нагляду за додержанням законів, що передбачено ч.2 ст. 4 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання відповідачами вимог чинного законодавства, спричинили позивачеві значну шкоду, яку він оцінює в сумі 50000,00 гривень, що і стало причиною для звернення до суду з відповідним позовом.
08.02.2019 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву від представника Прокуратури Одеської області, в якому вони просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.
20.02.2019 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
21.03.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
Сторони по справі в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином. Від позивача ОСОБА_1 та ГУ національної поліції в Одеській області надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 19.03.2019 року, на 09.50 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 23.03.2020 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН 
Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення у зв`язку із:
- неправильним застосуванням норм матеріального права;
- неповним з`ясуванням обставин, що мають значення у справі;
- невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. 
Зокрема заявник зазначає, що судом невірно застосовані норми ч.1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1176 ЦК України та не застосовано норми 1174 ЦК України та відповідно Постанови Верховного Суду України від 25.05.2016 по справі № 6-440цс16 якою висловлена правова позиція, та зазначено що шкода завдана фізичній особі бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України, не залежно від вини цієї особи.
Від Прокуратури Одеської області до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій вони просять її залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року - без змін.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ
        Матеріалами справи встановлено, що 24.07.2017 року за вх. №1675 до Малиновського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 подано заяву про скоєне у відношенні нього, ОСОБА_2 та членів його родини кримінальне правопорушення, яким останнім завдано шкоди в сумі 100000 гривень, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 384 КК України - «завідомо неправдиве показання в суді, вчинені з корисливих мотивів». 
В заяві про кримінальне правопорушення наведені факти, обґрунтування, а також додані копії документів, як докази скоєного кримінального правопорушення. 
Подану ОСОБА_1 заяву про скоєне кримінальне правопорушення, у встановлений строк не було внесено до ЄРДР, відомості про кримінальний злочин за заявою ОСОБА_1 не внесено до ЄРДР, що стало приводом для звернення до Малиновського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Малиновського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси Іщенко О.В. по справі №521/11820/17 провадження №1-кс/521/3441/17 від 04 серпня 2017 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Малиновського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області задоволено та зобов`язано посадових осіб Малиновського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 24 липня 2017 року вх.№1675.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволених позовних вимогах районний суд виходив з того, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, а незгода позивача з прийнятими працівниками Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеської області процесуальними рішеннями і діями, не свідчать про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, так як не підтверджено бездіяльність та незаконність дій відповідача. 
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду І інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 1167 ЦК України, передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Виходячи з вищезазначеного позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
У відповідності до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди ними органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Згідно ч.1 ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Позивачем не зазначено і не надано жодних доказів, в чому полягає спричинена позивачеві шкода з боку Прокуратури Одеської області та ГУ Національної поліції в Одеській області, з урахуванням того, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 року порушене право ОСОБА_1  було відновлене  та зобов`язано посадових осіб Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 24.08.2017 року та розпочати досудове розслідування.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях
Відповідно до етапі 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є
 в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній
 особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуєтьсяособою, яка її завдала, за наявності її вини, а відповідно до статті 1172 ЦК
України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним своїх трудових/службових обов`язків.
        Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія ,-

П О С Т А Н О В И Л А: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                        Л.А. Гірняк

Судді:                                                          С.М.Сегеда

Т.В.Цюра