Ухвала
12 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 154/2326/19
провадження № 61-7250ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 
17 березня 2020 року у складі колегії суддів: Осіпчука В. В., Матвійчук Л. В., Федонюк С. О., у справі за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про захист прав споживача, визнання дій незаконним та зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (далі - АТ «Волиньгаз») про захист прав споживача, визнання дій незаконним та зобов`язання вчинити дії.
 
Позов мотивували тим, що 09 квітня 2019 року за адресою їх проживання по 
АДРЕСА_1 , представниками АТ «Волиньгаз» з метою проведення повірки, було здійснено демонтаж газового лічильника «Metrix G-4» (заводський номер 163031), який в подальшому направлено для проведення експертизи, про що складено відповідні акти.
 
17 квітня 2019 року відповідачем було складено акт експертизи лічильника газу, згідно з яким, встановлено наявність стороннього предмета у місці розташування магнітної муфти і подряпини на корпусі лічильника під лічильним механізмом, що свідчить про втручання в роботу газового лічильника сторонніх осіб, внаслідок чого витрати (споживання) природного газу лічильником не обліковуються або обліковуються некоректно (заниження показань лічильника). 
 
З огляду на це, комісією АТ «Волиньгаз» 16 травня 2019 року, позивачам було здійснено розрахунок об`єму необлікованого (донарахованого) природного газу та його вартості на суму 42 491,71 грн за шість місяців, а саме за період з 
08 жовтня 2018 року по 08 квітня 2019 року.
 
Посилаючись на те, що жодного втручання у роботу лічильника газу не здійснювали, своєчасно сплачували кошти за спожитий газ і заборгованості перед відповідачем не мають, позивачі просили визнати неправомірними дії АТ «Волиньгаз» щодо донарахування за їх абонентським рахунком № НОМЕР_1 необлікованого об`єму природного газу за період з 08 жовтня 2018 року по 
08 квітня 2019 року в обсязі 3910,67 м. куб., що у вартісному еквіваленті становить 42 491,71 грн, зобов`язати відповідача провести перерахунок розміру платежів за спожитий природний газ шляхом виключення донарахувань за необлікований об`єм природного газу в сумі 42 491,71 грн, визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та зобов`язання їх оплатити вартість експертизи лічильника газу в сумі 1 976,03 грн.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 
27 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.
 
Визнано протиправними дії АТ «Волиньгаз» щодо проведення донарахування позивачу ОСОБА_1 за абонентським рахунком № НОМЕР_1 необлікованого об`єму природного газу за період з 08 жовтня 2018 року по 08 квітня 2019 року в обсязі 3910,67 м. куб., що у вартісному еквіваленті становить 42 49,71 грн, як донарахування за втручання в роботу побутового газового лічильника.
 
Зобов`язано АТ «Волиньгаз» провести перерахунок позивачу ОСОБА_1 за абонентським рахунком № НОМЕР_1 розміру платежів за спожитий природний газ, шляхом виключення донарахувань за необлікований об`єм природного газу в сумі 42 491,71 грн.
 
Визнано протиправними дії АТ «Волиньгаз» щодо нарахування та зобов`язання позивача ОСОБА_2 оплатити вартість проведення експертизи лічильника газу у сумі 1 976,03 грн.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Волиньгаз» задоволено. 
 
Рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 
27 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якій вони просили постанову Волинського апеляційного суду від 17 березня 2020 року скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення підлягає касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, справа має виняткове значення для заявників та становить значний суспільний інтерес.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
За змістом пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову у даній справі становить 44 467,71 грн, що станом на 01 січня 
2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявників
 
Щодо доводів заявників про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для них виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обгрунтування. Заявники не навели переконливих доводів та не надали відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для них виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про захист прав споживача, визнання дій незаконним та зобов`язання вчинити дії, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     Р. А. Лідовець     В. В. Яремко