Справа № 133/203/20
Провадження № 22-ц/801/857/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Сороки Д. В. в місті Козятині Вінницької області, зі складенням повного тексту судового рішення 21 лютого 2020 року, 
у справі № 133/203/20 за скаргою  ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Тетяни Олександрівни, за участю стягувача ОСОБА_2 ,

встановив:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою в якій просив суд визнати дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Т. О. незаконними, що виразилися в безпідставному винесенні 20.01.2020 постанов про внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру боржників, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, - всі обмеження до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Також просив зобов`язати старшого державного виконавця Полончук Т. О. усунути його порушене право шляхом скасування постанов від 20.01.2020 про внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру боржників, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.
Скарга мотивована тим, що відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду від 25.10.2005 він є платником аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісяця але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, до досягнення дитиною повноліття.
Виконавчий лист №2-29, виданий 29.12.2005, знаходиться на виконанні Козятинської державної виконавчої служби, виконавче провадження № 55780807 від 13.02.2018. Він шукав роботу і працював на різних роботах, як неофіційно, так і офіційно в м. Києві, де із заробітної плати стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку, розмір яких становив більше, як гарантований державою - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Після звільнення з роботи в м. Києві, за декілька місяців він прострочив сплату аліментів, не працював, у зв`язку з чим йому була нарахована заборгованість з розрахунку середнього заробітку по даній місцевості, яка станом на 01.03.2018 становила 8 311,50 грн.
28.02.2018 ним була виплачена вказана сума боргу для стягувача, що підтверджується фіскальним чеком від 28.02.2018 та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.03.2018, проведеним державним виконавцем Полончук Т. О.
Після погашення заборгованості 28.02.2018 в сумі 8 311,50 грн., в розрахунку виконавця станом на 01.03.2018 зазначена заборгованість «0», тобто відсутня. В подальшому він не працював, але щомісяця сплачував аліменти в гарантованому державою розмірі – не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із проведених державним виконавцем розрахунків, як за 2018 так і 2019 роки і доданих до скарги квитанцій видно, що щомісяця в передбачених ст. 182 СК України розмірах (50%), він сплачував аліменти, але державний виконавець ОСОБА_5 за відсутності заборгованості, безпідставно нараховує суму аліментів, що підлягає до сплати в розмірі середнього заробітку працівника для цієї місцевості, що суперечить положенню ст. 195 СК України, яка регламентує нарахування заборгованості за той місяць (місяці), коли платник аліментів не працював, з його заробітної плати не відраховані аліменти, і він самостійно їх не сплачував в гарантованому державою розмірі.
Державним виконавцем безпідставно за 2018 рік нарахована заборгованість по аліментах в сумі 2 649,50 грн., яка частково була переведена на 2019 рік, та станом на 30.03.2019 зазначена в розмірі 1 651 грн.( розрахунки сплати аліментів держаним виконавцем за січень-березень 2019 року проведені з урахуванням отриманої ним заробітної плати на офіційній роботі в м. Козятині).
Сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів на 31.12.2019 державним виконавцем визначений в сумі 12 918,25 грн.
В провадженні Козятинського міськрайонного суду знаходиться справа №133/111/2020 за його скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця Полончук Т. О. щодо нарахування боргу по сплаті аліментів, яка призначена до розгляду.
25.01.2020 по поштовому зв`язку він отримав повідомлення про внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру боржників, виготовленого старшим державним виконавцем Полончук Т. О. 20.01.2020, підставою якого зазначено те, що станом на 20.01.2020 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.01.2020 з 14.09.2005 по 31.12.2019 становить 12 918,25 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.
У цей же день він отримав постанови, винесені 20.01.2020 старшим державним виконавцем Полончук Т.О.: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, - всі до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Державний виконавець Полончук Т. О. неналежно та з проявом особистої заінтересованості, чи з інших підстав, зокрема неприязні до платника аліментів, віднеслася до своїх функціональних обов`язків, передбачених п. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
ОСОБА_5 встановила обмеження за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.01.2020 з 14.09.2005 по 31.12.2019 становить 12 918,25 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Разом з тим заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня навіть в розмірі сукупних відповідних платежів за три місяці, тому не було підстав як виносити постанову про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників так і встановлювати обмеження.
ОСОБА_5 при нульовій заборгованості станом на 01.03.2018, в розрахунках до суми аліментів, яка підлягає стягненню, зазначала не 50% відсотків прожиткового мінімуму, що становило з березня місяця по липень місяць 930 грн., а вказувала до сплати – 1 385 грн., тобто в 1/4 частині заробітної плати працівника цієї місцевості, яка становила 5 541 грн.
В розрахунку державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів за січень, лютий, березень 2019 року також безпідставно зазначена заборгованість за 2018 рік в сумі 2 649,50 грн., якої не було, та додатково нарахована заборгованість станом на 30.03.2019 року в сумі 1 651 грн. В ці місяці він працював офіційно, але зарплата була малою, тому підлягали до сплати щомісячні платежі в розмірі 1 013,5 грн. 
Він довіряв на той час державному виконавцю, не знав вимог законодавства, знаходив кошти по випадкових заробітках та сплачував аліменти в зазначеному державним виконавцем на клаптиках паперу розмірах, не знаючи про те, що виконавець безпідставно (бо не було заборгованості) нараховувала до сплати аліменти з розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.
З розрахунку - спростування існуючої заборгованості по аліментах за період: з 14.09.2005 по 31.12.2018 рік видно, що станом на 01.03.2018 заборгованість нульова. В подальшому за вказівкою державного виконавця безпідставно нараховується сума платежів з розрахунку 1/4 частини середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. Таким чином ним проведена переплата аліментів за 2018 рік в сумі 5 122,50 грн.
З розрахунку - спростування заборгованості за 2019 рік вбачається, що проведена переплата аліментів в розмірі 996 грн., заборгованість - недоплата аліментів за грудень 2019 року становить 9,0 грн., яка погашена 18.01.2020.
Отже скаржник вважає, що у державного виконавця не було підстав для внесення його в Єдиний реєстр боржників та встановлення вказаних обмежень.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Т. О.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Т. О. в рамках ВП 55780807 від 13.02.2018 є правомірними прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Не погодившись з ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що така ухвала є незаконною з тих підстав, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи - неповно досліджувалися надані ним докази та відповідно не надана їм правова оцінка; не надана правова оцінка діям державного виконавця, яка при відсутності заборгованості по аліментах в березні 2018 року встановила для платника аліментів сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини із середньої заробітної плати працівника даної місцевості; судом не враховані норми матеріального права, а саме, ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», помилково погоджено судом застосування виконавцем ст. 195 СК України, положення якої стосується нарахування заборгованості по аліментах, а не встановлення розміру щомісячної плати аліментів; також порушенні норми процесуального права, що дає підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення вимог скаржника.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при розгляді справи не звернув увагу, що рішенням Козятинського міськрайонного суду від 25.10.2005 ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, а не в розмірі середнього заробітку працівника даної місцевості і що державному виконавцю надано право визначати для сплати розмір аліментів не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, (ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження») і лише при наявності заборгованості (ч. 3 ст. 71 цього Закону), заборгованість по аліментах нараховується відповідно до ст. 195 СК України з середнього заробітку працівника даної місцевості.
Зазначає, що ця справа є похідною від справи №133/111/2020, провадження у якій відкрито Козятинським міськрайонним судом за його скаргою від 16.01.2020 на неправомірні дії старшою державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Т. О. в частині безпідставного нарахування заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 12 918,25 грн., оскільки суд не виявив бажання досліджувати усі докази надані скаржником, а саме: копії розрахунків державного виконавця, копії квитанцій про щомісячну сплату ним аліментів, доданих до скарги та його розрахунків-спростувань, розрахунків державного виконавця, суд повинен був керуватися ч. 1 п. 6 ст. 251 ЦПК України та зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, в тому числі цивільного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Вказує, що враховуючи участь в судовому засіданні державного виконавця Полончук Т. О., суд не з`ясував, чому вона при відсутності заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.03.2018 визначила для нього сплачувати в подальшому з березня 2018 року і щомісяця аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку працівника по даній місцевості і суд не надав оцінку діям державного виконавця.
Вважає, що при ухваленні рішення судом не дотримано норми чинного законодавства, неповно з`ясовано обставини у справі, які мають істотне значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи. Оскільки державним виконавцем порушені права платника аліментів ОСОБА_1 , а саме, безпідставним нарахуванням заборгованості, що потягло встановлення відповідних обмежень і є спір щодо заборгованості, то відповідно до п. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів мають вирішуватися судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. 
У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Т. О. зазначила, що доводи викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та незаконними. Так, відповідно до п. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 02.01.2020 державним виконавцем складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_6 . Заборгованість станом на 31.12.2019 року становить 12 918,25 грн., сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці, в зв`язку з чим державним виконавцем згідно з п. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 26.11.2019 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (при наявності сукупного розміру заборгованості понад 3 місяці) та відповідно до п. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 20.01.2020 винесено оскаржувані боржником постанови (при наявності сукупного розміру заборгованості понад 4 місяці). Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки дії державного виконавця є законними та спрямованими на повне та фактичне виконання рішення суду.
Учасники справи повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦП України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в провадженні Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження № 55780807, відкрите постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2018 за виконавчим листом №2-29, виданого 29.12.2005 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 14.09.2005 до повноліття дитини.
20.01.2020 старшим державним виконавцем ОСОБА_7 . В. направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників, оскільки в нього є заборгованість зі сплати аліментів, сукупний дохід якої згідно розрахунку від 01.01.2020 за період з 14.09.2005 по 31.12.2019 становить 12 918,25 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів на три місяці (а.с.7).
20.01.2020 старшим державним виконавцем винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (а.с.8); про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання (а.с.9); про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.10); про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами (а.с.11).
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , відповідно до виконавчого листа № 2-29, виданого 29.12.2005 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області у розмірі 1/4 частини щомісячно, складеного державним виконавцем вбачається, що станом на 31.12.2019 заборгованість складає 12 918,25 грн. (а.с. 27)
14.02.2020 державним виконавцем винесено постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, та постановлено внести виправлення до постанов від 20.01.2020 у мотивувальній частині, а саме: з «сукупний розмір заборгованості перевищує суму платежів за шість місяців» на «сукупний розмір заборгованості перевищує суму платежів за чотири місяці» відповідно до ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (так як у АСВП не було виправлено адміністратором зміни з 6 місяців на 4 місяці) (а.с.54, 55, 57).
Також судом було встановлено, що згідно з відміткою у виконавчому листі №2-29, виданому 29.12.2005 Козятинським міськрайонним судом 22.11.2017, аліменти утримані з ОСОБА_1 з ДЕВГ ПрАТ «Київводоканал» по 31.08.2017. Заборгованість станом на 01.09.2017 відсутня.
За весь період перебування виконавчого документу на примусовому виконанні боржник ОСОБА_1 сплачував аліменти систематично, але не в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» 02.01.2020 державним виконавцем складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 . При цьому, заборгованість станом на 31.12.2019 становить 12 918,25 грн., сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці, в зв`язку з чим державним виконавцем згідно з пунктом 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» 26.11.2019 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (при наявності сукупного розміру заборгованості понад 3 місяці) та відповідно до пункту 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» 20.01.2020 винесено оскаржувані боржником постанови (при наявності сукупного розміру заборгованості понад 4 місяці).
Розмір заборгованості обчислений державним виконавцем, апелянт оскаржує з посиланням на те, що державний виконавець Полончук Т. О. при нульовій заборгованості станом на 01.03.2018, в розрахунках до суми аліментів, яка підлягає стягненню, зазначала не 50% відсотків прожиткового мінімуму, що становило з березня місяця по липень місяць 930 грн., а вказувала до сплати – 1 385 грн., тобто в 1/4 частині заробітної плати для працівника цієї місцевості, яка становила 5 541 грн.
Вважає, що в розрахунку державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів за січень, лютий, березень 2019 року також безпідставно зазначена заборгованість за 2018 рік в сумі 2 649,50 грн., якої не було, та додатково нарахована заборгованість станом на 30.03.2019 року в сумі 1 651 грн. В ці місяці він працював офіційно, але зарплата була малою, тому вважає, що до сплати підлягали щомісячні платежі в розмірі 1 013,5 грн. 
При цьому надає розрахунок - спростування існуючої заборгованості по аліментах за період: з 14.09.2005 по 31.12.2018 рік про те, що станом на 01.03.2018 заборгованість нульова. Вказує, що в подальшому за вказівкою державного виконавця безпідставно нараховується сума платежів з розрахунку 1/4 частини середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. Таким чином вважає, що ним проведена переплата аліментів за 2018 рік в сумі 5 122,50 грн.
Крім того, надає розрахунок - спростування заборгованості за 2019 рік про те, що ним проведена переплата аліментів в розмірі 996 грн., заборгованість - недоплата аліментів за грудень 2019 року становить 9,0 грн., яка ним погашена 18.01.2020, що на його думку не було враховано при розрахунку заборгованості.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон )
Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. ч. 4, 13 ст. 71 Закону N 1404-VIII, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.
Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року N 855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за N 849/31801 "Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України", а саме п. 4 розділу XVI "Особливості виконання рішень про стягнення аліментів" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або)розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 195 СК України (в редакції Закону чинної на час складення оспорюваної заявником довідки про розмір заборгованості) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 , що знаходяться в матеріалах справи, встановлено, що на час розрахунку заборгованості за місяць, в якому ОСОБА_1 не працював державний виконавець вірно розраховував суму аліментів, яка підлягає стягненню, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що відповідає положенням ч. 2 ст. 195 СК України.
При цьому ОСОБА_1 неправильно тлумачить норму ч. 2 ст. 195 СК України, вказуючи в апеляційній скарзі про те, що норма цієї статті застосовується лише при наявності попередньої заборгованості за певний місяць чи певний період, а якщо заборгованість відсутня – ця норма не діє.. 
Як зазначалося вище, згідно з ч. 4 ст. 71 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України. Сума аліментів, яка підлягає стягненню за звітний місяць, нараховується з розміру доходу боржника за даний місяць, а не з попередньої заборгованості, яка враховується лише при визначенні сукупного розміру заборгованості, що відповідає порядку розрахунку помісячної заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах цивільної справи.
Таким чином, старший державний виконавець Козятинського МР ВДВС Полончук Т. О. при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 за поточний місяць правомірно виходила з того, що оскільки платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, а тому розрахунок заборгованості слід здійснювати у відповідності до положення ч. 2 ст. 195 СК України.
Колегія суддів перевірила розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 та дійшла висновку, що він є правильним та таким, що відповідає вимогам закону, який регулює порядок нарахування аліментів, а заборгованість виникла у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не погоджувався з таким розрахунком, а самостійно щомісячно сплачував аліменти в розмірі, що на його думку, відповідав гарантованому державою розміру, про що останній вказує в апеляційній скарзі. 
Оригінали та копії записок державного виконавця Полончук Т.О., що надані апеляційному суду на окремому аркушу до скарги суд не приймає до розгляду, оскільки, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте зазначені докази неможливості їх подання до суду першої інстанції апелянт суду не надав.
Отже, встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець правомірно виніс постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, відносно ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Аналізуючи норми права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, вбачається, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі.
Таким чином, висновок суду про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах наданих йому законом повноважень, а відтак порушень прав ОСОБА_1 з боку останнього не встановлено, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.
Відповідно доводи щодо незаконності винесених державним виконавцем постанов про тимчасові обмеження у правах боржника, платника аліментів, є безпідставними.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Відтак ухвала Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, 

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 квітня 2020 року.

       Головуючий                       Ю. Б. Войтко

       Судді                 І. В. Міхасішин

                        І. М. Стадник