ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2417/19	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
 головуючого судді Савицького Я.Ф.,
            суддів Головея В.М.,
                                                          Разюк Г.П.,
секретар судового засідання – Федорончук Д.О.,
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Ганченко М.О., за довіреністю; Саєнко Р.К., за довіреністю;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства “Укртрансгаз” та Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Одеської області
від 11 грудня 2019 року (повний текст складено 18.12.2019р.)
по справі № 916/2417/19
за позовом Акціонерного товариства “Укртрансгаз”
до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Світлий”
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
про стягнення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

суддя суду першої інстанції: суддя Желєзна С.П.час та місце винесення рішення: 11.12.2019р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 03.06.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019р. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі-позивач АТ «Укртрансгаз») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Світлий” (далі – відповідач, ОСББ «Світлий»), в якому просило: 
- зобов`язати ОСББ «Світлий» повернути в натурі Акціонерному товариству “Укртрансгаз” безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 5,636 тис. куб. метрів;
- стягнути з ОСББ «Світлий» на користь Акціонерного товариства “Укртрансгаз” 31  863,75 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна – природного газу в обсязі 5,636 тис. куб. метрів.
Позов мотивований здійсненням ОСББ «Світлий» у березні 2017 року відбору природного газу без оформлення договірних відносин з позивачем та за відсутності у відповідача постачальника природного газу. Як зазначає АТ «Укртрасгаз», за відсутності у ОСББ «Світлий» постачальника природного газу, останній не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз.2 п.3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи (затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493) та п.10 розділу 2 Правил постачання природного газу (затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496). Враховуючи факт набуття відповідачем без достатньої правової підстави належного позивачу природного газу об`ємом 5,636 тис. куб. метрів., останній звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про застосування до відповідача наслідків, передбачених положеннями статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі - третя особа, НАК «Нафтогаз України»).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2019р. по справі №916/2417/19 (суддя Желєзна С.П.) у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване отриманням спірного об`єму природного газу на підставі укладеного між ОСББ „Світлий” та АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” договору постачання природного газу, яким передбачено поставку природного газу у березні 2017р., у зв`язку з чим, зазначене спірне споживання природного газу не може бути кваліфіковане як несанкціонований відбір природного газу.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено існування обов`язку постачальника природного газу щодо повідомлення споживача про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду, у разі необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу. Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження повідомлення ОСББ «Світлий» про наявність у нього обов`язку обмежити споживання природного газу, а також відсутність доказів щодо замовлення постачальника заходів стосовно обмеження або припинення газопостачання споживачу, Господарський суд Одеської області дійшов висновку про недоведеність позивачем факту неправомірного споживання  ОСББ „Світлий” у березні 2017р. природного газу в обсязі 5,636 тис. куб. м.
Водночас, місцевий господарський суд зауважив, що положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником  майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.
Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду від 11.12.2019р. у справі №916/2417/19, до суду апеляційної інстанції звернулось Акціонерне товариство “Укртрансгаз” з апеляційною скаргою, в якій позивач просить суд скасувати вказане рішення повністю і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апелянт вказує, що обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації в установленому законодавством порядку. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. На переконання позивача, договір та інші правочини за своєю сутністю домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та свідчать про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне здійснення.
Позивач зазначає, що лише наявність укладеного договору не може свідчити про здійснення поставки природного газу споживачу, скільки факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу. Матеріали справи не містять підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу, відтак факт передачі товару не відбувся.
Позивач зазначає, що у ОСББ «Світлий» у березні 2017 року не мав постачальника природного газу, а тому, не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання.
При цьому, апелянт звертає увагу, що він є оператором газотранспортної системи, а не постачальником, отже у нього відсутні будь-які обов`язки щодо повідомлення відповідача як споживача природного газу про припинення газопостачання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” залишено без руху, встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги.
07.02.2020р. від Акціонерного товариства “Укртрансгаз” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов супровідний лист, до якого скаржником додано платіжне доручення про сплату судового збору.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2019р. по справі №916/2417/19р.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2020р. розгляд справи №916/2417/19 призначено на 08 квітня 2020 року.
Разом з тим, також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, третя особа – Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось, до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2019р. по справі №916/2417/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
За твердженнями скаржника, рішення місцевого господарського суду винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
Так, скаржник вказує, що судом першої інстанції не було досліджено та не надано оцінки фактичним обставинам справи, а саме: кому належить природний газ, який фактично спожив відповідач у спірний період, та чи підтверджується документально належними доказами споживання газу у спірному обсязі та з ресурсу якого постачальника.
Також, третя особа вважає, що суд, здійснивши висновки про споживання відповідачем природного газу з ресурсу НАК "Нафтогаз України", вийшов за межі доказування у даній справі.
Крім того, НАК "Нафтогаз України" зазначає, що висновки місцевого господарського суду про споживання відповідачем природного газу у рамках договорів постачання природного газу, виходячи лише з факту наявності планових обсягів, протирічать чинному законодавству. 
Посилаючись на постанову Верховного Суду від 20.12.2018р. у справі №920/169/18, апелянт вважає, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними, необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. 
На думку скаржника, висновки суду першої інстанції щодо споживання природного газу з ресурсу НАК "Нафтогаз України" не ґрунтуються на фактичних обставинах та доказах, оскільки матеріали справи не містять підписаного сторонами акту приймання-передачі природного газу, відтак факт передачі товару не відбувся.
НАК "Нафтогаз України" наполягає на тому, що обов`язковою передумовою поставки природного газу споживачу є наявність укладеного з постачальником договору та наявність підтвердженого обсягу природного газу. Кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування. У газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення.
НАК «Нафтогаз України» не замовляло послуг транспортування у березні 2017 року щодо відповідача. Таким чином, газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ НАК «Нафтогаз України», який міг би спожити відповідач, тому висновки місцевого господарського суду щодо споживання газу за договором з НАК "Нафтогаз України" у спірний період є безпідставними.
Більш детально доводи Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” залишено без руху, встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги.
24.02.2020р. від апелянта до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої останнім додано копію платіжного доручення №0000001319 від 18.02.2020р. про доплату судового збору у розмірі 2610,00 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2019р. по справі №916/2417/19, апеляційну скаргу НАК “Нафтогаз України” об`єднано до сумісного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Укртрансгаз” у справі №916/2417/19; розгляд справи призначено на 08.04.2020р.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2020р., у зв`язку зі встановленням на усій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202р. "Про запобігання поширенню на території України короновірусу «COVID-19» та з урахуванням відповідних клопотань НАК “Нафтогаз України” і АТ «Укртрансгаз», розгляд справи №916/2417/19 відкладено до відміни обмежувальних протиепідемічних заходів. Ухвалено: у разі необхідності, провести розгляд справи №916/2417/19 поза межами встановленого ст.273 ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні карантину через спалах у світі короновірусу «COVID-19».
Постановою Кабінету міністрів України від 22.04.2020 року № 291 “Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України” внесено зміни до постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020р. №211, зокрема, скасовано з 11.05.2020р. низку обмежень, введених в Україні через епідемію короновірусу.
Тому, ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.05.2020р. учасників справи №916/2417/19 повідомлено про призначення судового засідання на 03.06.2020р.
01.06.2020р. від Акціонерного товариства “Укртрансгаз” та від Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2020р. у справі №916/2417/19, відповідні заяви задоволені, ухвалено провести судове засідання, призначене на 03.06.2020р., в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Північному апеляційному господарському суду (вул. Шолуденка, 1, м.Київ, 04116). 
02.06.2020р. від АТ «Укртрансгаз» надійшли письмові пояснення по справі №916/2417/19.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.06.2020р. розгляд справи №916/2417/19 відкладено на 17.06.2020р.
У судовому засіданні 03.06.2020р. представник АТ «Укртрансгаз» заявив усне клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - ПАТ «Одесагаз», яке було відмовлено судовою колегією у зв`язку з його безпідставністю. 
Крім того, позивач просив відкласти розгляд справи №916/2417/19 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду справи №904/4018/19. Апелянт зазначив, що справи №916/2417/19 та №904/4018/19 є аналогічними і, з огляду на те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, АТ «Укртрансгаз» вважає, що наявні підстави для відкладення розгляду даної справи.
Судовою колегією було також відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення з мотивів, викладених у мотивувальної частині даної постанови.
Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2017р. між АТ „Укртрансгаз” (Покупець) та АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (Продавець) було укладено договір №1701001564-ВТВ про закупівлю природного газу (далі – Договір).
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця у січні – квітні 2017р. природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування. 
На виконання Договору №1701001564-ВТВ між АТ „Укртрансгаз” та НАК «Нафтогаз України” складено акт  приймання-передачі  природного газу  в обсязі  143 355,00  тис. куб. м., вартість якого складає 1 353 156 516,00 грн. (а.с. 12).
Матеріали справи свідчать, що 28.09.2016р. між АТ„ НАК „Нафтогаз України”  (Постачальник) та ОСББ „Світлий” (Споживач) було укладено договір №3548/1617-ТЕ-23 постачання природного газу (далі – Договір №3548/1617-ТЕ-23).
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до цього Договору, ОСББ «Світлий» як споживачу присвоєний наступний ЕІС-код – 56Х125J33569304A.
Відповідно до п.1.1. Договору №3548/1617-ТЕ-23 Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.
Пунктом 1.2. Договору №3548/1617-ТЕ-23 встановлено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
У пункті 2.1. Договору №3548/1617-ТЕ-23 сторонами погоджено, що Постачальник передає споживачу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. (включно) газ, обсягом до 64 тис. куб.м., у т.ч. у березні 2017р. – 12тис. куб.м.
У відповідності до п.3.4 Договору №3548/1617-ТЕ-23 приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Обсяг постачання підтверджується Постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць (абз.2 п.3.2 Договору №3548/1617-ТЕ-23).
Пунктами 7.1, 7.2 Договору №3548/1617-ТЕ-23 сторони погодили, що Споживач має право отримувати природний газ відповідно до даного Договору; Споживач зобов`язаний самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу у випадку відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного Споживачу.
У матеріалах справи наявний лист від 02.03.2017р. НАК „Нафтогаз України” повідомила ОСББ „Світлий” (11), що з огляду на наявність заборгованості за спожитий природний газ, останньому не виділено номінацій на споживання природного газу на березень 2017р.
Також у матеріалах справи наявний акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017р. до Договору №3548/1617-ТЕ, з якого вбачається, що ОСББ „Світлий” (11) у березні 2017р. було спожито природний газ у обсязі 5,636 тис. куб. м.
Вказаний акт приймання-передачі газу Постачальником не підписаний.
АТ «Укртрансгаз» вважає, що факт безпідставного відбору природного газу об`ємом 5,636 тис. куб. м. підтверджується звітом ПАТ «Одесагаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за березень 2017р., реєстром обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» у березні 2017р. та копію довідки головного бухгалтера Акціонерного товариства “Укртрансгаз” про списання газу на балансування 01.01.2016р.-30.06.2018р. (а.с. 13-18).
При цьому, апеляційною судовою колегією встановлено, що відповідно до «Реєстру обсягів газу, використаних споживачами по договорах з НАК “Нафтогаз України” за березень 2017 року”, споживачем природного газу в обсязі 5,636 тис. куб. м. є ОСББ «Світлий» 11, якому присвоєний ЕІС-код споживача 56ХQ0000XFT8G00B.
Також з матеріалів справи вбачається, що НАК „Нафтогаз України” мало підтверджені обсяги номінацій (звіт про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальникам у березні 2017р., який складено ПАТ „Одесагаз”); АТ „Укртрансгаз” у березні 2017р. здійснювало списання природного газу на балансування (довідка АТ «Укртрансгаз», підписана головним бухгалтером).
Проаналізувавши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Згідно з ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, виходячи з наведеного, для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст.1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: 
1)          факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 
2)          відсутність для цього правових підстав.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України, що відповідає висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13.
Правові засади функціонування ринку природного газу визначені положеннями Закону України "Про ринок природного газу".
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. 
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України „Про ринок природного газу споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Відповідно до п. 1 розділу II «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу, зокрема, є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача.
Враховуючи, що предметом доказування у даній справі є факт набуття або збереження майна ОСББ «Світлий» за рахунок АТ «Укртрансгаз», колегія суддів, перш за все, зазначає, що приписами Кодексу газорозподільних систем (затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2494) визначено, що ЕІС-код (Energy Identification Code) – персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку (розділ 1, ст.1, ч. 4 Кодексу).
Як вбачається з Реєстру обсягів газу, наявних у матеріалах справи, у березні 2017 року природний газ об`ємом 5,636 тис. куб. м. було використано ОСББ «Світлий» 11, ЕІС-код споживача 56ХQ0000XFT8G00B. Разом з тим відповідачу у даній справі - ОСББ «Світлий» як споживачу природного газу присвоєний наступний ЕІС-код – 56Х125J33569304A.
Наведене не спростовано ані матеріалами справи, ані апелянтами.
Відповідно до частин 1 ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи викладене, апеляційна колегія зазначає, що відповідно до наданих позивачем доказам щодо безпідставності набуття відповідачем природного газу, заявлений у позові обсяг природного газу був використаний не відповідачем. 
Отже, позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу з його газотранспортної системи відповідачу, так і безпідставність отримання цього газу останнім, що зумовлює неможливість задоволення заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача повернути позивачу майно (природний газ) на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. Поряд з тим, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.
З наведеного вбачається, що умовою застосування ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України повинна бути обов`язкова умова, яка унеможливлює повернення в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, при цьому, у даній статті не зазначається про можливість одночасного повернення заявнику безпідставно набутого тайна так і відшкодування його вартості.
Тобто, виходячи з тексту ст.1213 Цивільного кодексу України, повернення безпідставно набутого майна в натурі та відшкодування вартості такого майна є взаємовиключними способами судового захисту в кондиційних правовідносинах. При цьому, законодавцем сформульована пріоритетність натурального повернення безпідставно набутого майна, тоді як грошове відшкодування такого майна застосовується у випадку встановлення судом (доведення позивачем) неможливості його повернення. 
У зв`язку з цим, апеляційний суд погоджується з зауваженням місцевого господарського суду, що одночасно заявлені самостійні позовні вимоги про повернення в натурі безпідставно набутого майна та стягнення вартості цього майна – є неправомірним застосуванням подвійної відповідальності за одне порушення. 
Крім того, апеляційна колегія звертає увагу, що існування договору про закупівлю природного газу між позивачем та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» жодним чином не підтверджує споживання відповідачем природного газу, який належить позивачу.
Доказів, які б свідчили про те, що природний газ в обсязі 5,636 тис. куб. м., станом на дату звернення з позовом до суду, знаходиться у відповідача, у матеріалах справи не міститься. Не надано АТ «Укртрансгаз» та НАК «Нафтогаз України» і доказів того, що вказаний обсяг природного газу є використаним відповідачем.
Підсумовуючи наведене, судова колегія зазначає, що доказами, наявними у матеріалах справи та доводами апеляційної скарги не спростовано недоведеність факту відбору саме відповідачем природного газу в обсязі 5,636 тис. куб. м. з газотранспортної системи АТ «Укртрансгаз».
Водночас, апеляційний суд цілком погоджується з позицією місцевого господарського суду, який у своєму рішенні зазначив, що відсутність заборгованості за спожитий природний газ не є обов`язковою умовою для постачання природного газу.
Також, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження повідомлення (за формою, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.07.2009 року №338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.07.2009 року за №703/16719) Постачальником, тобто НАК „Нафтогаз України”, Споживача про наявність у останнього обов`язку обмежити споживання природного газу, що прямо передбачено п. 14 розділу II Правил постачання природного газу. 
Таким чином, доводи апелянтів, що викладені у відповідних апеляційних скаргах, висновок суду першої інстанції не спростовують та, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Суд вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим, відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, судова колегія вважає, що висновок місцевого господарського суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, але за мотивами, викладеними у цієї постанові, а доводи апеляційних скарг АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз» не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Одеської області від 11.12.2019 року у справі №916/2417/19.
Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення відповідних апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 Господарського процесуального кодексу України, апелянтами не наведено.
З огляду на те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційних скарг апелянтам не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2019р. у справі №916/2417/19 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови підписаний 18.06.2020р.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Головей В.М.

         Суддя                                                                                          Разюк Г.П.