Постанова
Іменем  України      
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/24607/16-ц
 
провадження № 61-25568 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року у складі судді Домусчі Л. В. та постанову апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року у складі колегії суддів: Калараша А. А., Заїкіна А. П.,                    Погорєлової С. О.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання дій неправомірними.
Позовна заява мотивована тим, що 30 жовтня 2015 року між ним                                та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено угоду № PDV2-1245697 та заяву до цієї угоди № 1055434300, відповідно до якої йому було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_5. 
15 листопада 2016 року відповідачем було відмовлено йому у проведенні подальших фінансових операцій за вказаним картковим рахунком, відкритим в АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки починаючи з 14 листопада 2016 року банк припинив виконання ініційованих ним видаткових операцій                                за зазначеним рахунком і повідомив, що не прийматиме розрахункових документів до виконання на підставі підпункту 1 пункту 2 частини першої  статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Зазначеною відмовою банку були порушені його права на вільне розпорядження його майном, грошовими коштами, рахунки не розблоковано. 
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо               відмови від проведення фінансових операцій за його рахунком                           № НОМЕР_5 , відкритим ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною відмову                             ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції                             АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1. від проведення фінансових операцій за рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_5 у період з 14 листопада 2016 року по 31 січня 2017 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»не надано належних та допустимих доказів наявності законних підстав для блокування рахунку позивача, а саме звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій останнього, порушення ним положень законодавства, у зв`язку з чим і було встановлено обмеження на його рахунок. Відсутні докази на підтвердження того, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені у порядку, визначеному статтею 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», як такі, що можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Неправомірними є дії банку з призупинення здійснення операцій                                по картковому рахунку позивач більш ніж на 7 днів у період з 14 листопада            2016 року по 31 січня 2017 року, унаслідок чого порушено права позивача. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при визнанні неправомірними дій банку суд першої інстанції вірно посилався на положення статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», оскільки банком фактично були зупиненні фінансові операції на строк понад п`яти робочих днів, чим були порушені права позивача. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову   ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                         від 24 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 522/24607/16-ц з Приморського районного суду м. Одеси. 
У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 14 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що здійсненим банком на виконання вимог пункту 4 частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» аналізом було встановлено, що на картковий рахунок позивача раніше ніколи не надходили кошти у розмірі 3 812 000 грн, тобто надходження такої суми є нетиповим для клієнта і не відповідає його фінансовому стану. Оскільки наданих позивачем документів було недостатньо банку для встановлення відповідності характеру, змісту його діяльності та фінансового стану, то ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» правомірно на підставі підпункт 1 пункту 2 частини першої статті 10 вказаного Закону відмовився                                 від проведення подальших фінансових операцій по рахунку позивача. Суди безпідставно послались на положення статті 17 вищевказаного Закону, оскільки вона не застосовувалась банком. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено угоду № PDV2-1245697 та заяву до цієї угоди № 1055434300, відповідно до якої ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок                                   № НОМЕР_6 (а.с. 7-8, 9).
18 листопада 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного банківського обслуговування                           № 03/Р2-в4/33-2694448, на підставі якого позивачеві було відкрито рахунок           № НОМЕР_3 , на який надходили грошові кошти від здійснення                     ОСОБА_1 підприємницької діяльності (а.с. 10-21).
У жовтні 2016 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист заступника начальника базового відділення Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 07 жовтня 2016 року, в якому банк, посилаючись на                    статті 6, 9, 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», вимагав не пізніше 20 днів з моменту отримання цього листа, надати інформацію та документи, що розкривають мету та підстави проведення операцій, наведених у додатку № 1 до листа, а саме: чотири операції поповнення рахунку та зняття готівки по рахунку № НОМЕР_6 , проведених у вересні 2016 року на загальну суму 3 822 016 грн, їх відповідність характеру діяльності позивача (а.с. 22).
02 листопада 2016 року позивачем було направлено до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідь, згідно з якою 05 серпня 2016 року між підприємством з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» (далі - ПІІ «АМІК Україна») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) було укладено договір про надання консультаційних послуг № 01-1209-2016-КП. 
13 вересня 2016 року відповідно до вищевказаного договору між ПІІ «АМІК Україна» та ФОП ОСОБА_1 було укладено акт приймання наданих послуг № 1, відповідно до якого ПІІ «АМІК Україна» зобов`язалося сплатити                         ФОП ОСОБА_1 вартість наданих послуг у розмірі 4 027 450 грн. 
21 вересня 2016 року ПІІ «АМІК Україна» на рахунок ФОП ОСОБА_1               № НОМЕР_3 було перераховано грошові кошти у розмірі 4 027 450 грн, згідно з платіжною вимогою від 21 вересня 2016 року. 
Після сплати усіх обов`язкових платежів, про що свідчить інформація                         з податкової служби, та здійснення інших підприємницьких витрат, 22 вересня 2016 року ОСОБА_1 було проведено перерахування грошових коштів                    у розмірі 3 812 000 грн на поповнення карткового рахунку № НОМЕР_6 .
15 листопада 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено лист ОСОБА_1 про те, що банк, керуючись підпунктом 1 пункту 2 частини першої статті 10 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», відмовляється від проведення подальших фінансових операцій за рахунком ОСОБА_1                                            № НОМЕР_6 / НОМЕР_5 , відкритим в АТ «Райффайзен Банк Аваль».                      У зв`язку з цим, починаючи з 14 листопада 2016 року банк припинив виконання ініційованих позивачем видаткових операцій за зазначеним рахунком та повідомив, що не прийматиме розрахункових документів до виконання (а.с. 26).
31 січня 2017 року розпорядженням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 15,            у зв`язку з виконанням клієнтом запитів банку щодо розкриття інформації про кожну сумнівну операцію, було поновлено виконання ініційованих клієнтом, ОСОБА_1 , видаткових операцій за рахунками, відкритими у банку, та здійснено розблокування усіх електронних платіжних засобів клієнта (а.с. 53).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження                       у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. 
Згідно із частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Положеннями частини першої статті 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Положеннями частини четвертої-шостої статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).
Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операціїу разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що Закон України «Про банки і банківську діяльність» не передбачає такої умови для відмови                     від проведення подальших операцій за рахунком клієнта, як наявність доведеного факту здійснення незаконної діяльності. Зі змісту норм Закону випливає, що такі дії здійснюються саме з метою встановлення факту незаконної діяльності, але не на підставі цих фактів. Для здійснення вказаних дій необхідною умовою є лише наявність обґрунтованої підозри щодо неправомірності дій на використання банку для проведення незаконних операцій.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати ідентифікацію, верифікацію клієнта (представника клієнта), вивчення клієнта та уточнення інформації про клієнта у випадках, встановлених законом.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний провести поглиблену перевірку клієнта.
Фінансова операція підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється, дорівнює чи перевищує 150 000 гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї або проводять та надають можливість доступу до азартних ігор у казино, будь-яких інших азартних ігор, у тому числі електронне (віртуальне) казино, - 30 000 гривень) або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну 150 000 гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї або проводять та надають можливість доступу до азартних ігор у казино, будь-яких інших азартних ігор, у тому числі електронне (віртуальне) казино, - 30 000 гривень), та має одну або більше таких ознак фінансові операції з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів)                (пункт 4 частини першої статті 15 вищевказаного Закону).
Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 2 частини першої статті 10 вказаного Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися:                        від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу;                від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів та/або для виконання суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства                у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
Суди у порушення вищевказаних положень закону не врахували, що відмова від проведення фінансової операції на підставі підпункту 1 пункту 2 частини першої статті 10 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»,                      не є тотожною з зупинення видаткових операцій на підставі статті 17 вищевказаного Закону, оскільки підпункт 1 пункту 2 частини першої статті 10 Закону не передбачає обов`язків банку звертатися до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача, як клієнта, у зв`язку з якими були встановлені обмеження на його рахунок, та не встановлює строки, на які банк може зупиняти фінансові операції клієнта.
Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону, задовольняючи позов ОСОБА_1 , посилаючись на вимоги статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не звернули уваги на те, що банком було прийнято рішення про відмову від проведення подальших фінансових операцій за рахунком позивача на підставі підпункту 1 пункту 2 частини першої статті 10 вищевказаного Закону, що підтверджується листом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 26).
Суди у порушення зазначених вище положень закону не врахували, що здійсненим банком на виконання вимог пункту 4 частини першої статті 15 вказаного Закону аналізом було встановлено, що на рахунок позивача раніше ніколи не надходили кошти у розмірі 3 812 000 грн, тобто надходження такої суми є нетиповим для клієнта і не відповідає його фінансовому стану. 
Таким чином, дії банку щодо відмови від проведення подальших фінансових операцій по рахунку позивача є законними і обґрунтованими та відповідають положенням підпункту 1 пункту 2 частини першої статті 10 вказаного Закону, оскільки наданих позивачем документів було недостатньо банку для встановлення відповідності характеру, змісту його діяльності та фінансового стану. Банк за зверненням клієнта може повернути йому наявний на рахунку залишок коштів та закрити його, тобто клієнт не обмежений у праві розпорядження коштами на своєму рахунку.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що 31 січня 2017 року,                   до ухвалення рішення суду, розпорядженням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»   № 15, у зв`язку з виконанням клієнтом запитів банку щодо розкриття інформації про кожну сумнівну операцію, було поновлено виконання ініційованих клієнтом, ОСОБА_1 , видаткових операцій за рахунками, відкритими у банку, та здійснено розблокування усіх електронних платіжних засобів клієнта.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом 
повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Оскільки суд касаційної інстанцій дійшов висновку про скасування рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій та відмову у задоволенні позову, слід змінити розподіл судових витрат, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 2 618 грн 20 коп.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій неправомірними відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 2 618 (дві тисячі шістсот вісімнадцять) грн 20коп. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк