Справа № 165/3339/19 	Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/564/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2020 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком їх повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_3 має статус особи з інвалідністю з дитинства із встановленням третьої групи інвалідності з 01 липня 2019 року та вважається непрацездатним.   
Також позивач вказувала, що син перебуває на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від обов`язку його утримувати, матеріальної допомоги не надає. Відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітний, проте є фізично здоровим, працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина.
Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що вона на даний час тимчасово не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, на її утриманні також знаходиться неповнолітня дитина від іншого шлюбу - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що відповідач як батько повнолітнього непрацездатного сина, який у зв`язку з інвалідністю потребує його допомоги, зобов`язаний приймати участь у його утриманні.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина - ОСОБА_3 , у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 липня 2019 року на весь період його непрацездатності та відшкодувати їй понесені судові витрати на правничу допомогу.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05 грудня 2019 року, на весь період непрацездатності ОСОБА_3 до 01 липня 2021 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне і необґрунтоване та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, не відповідають обставинам справи, оскільки місцевим судом не враховано його можливість надавати таку матеріальну допомогу, так як на його утриманні перебуває неповнолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31 січня 2007 року він сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно. Крім того, повнолітній непрацездатний син ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Нововолинському УСЗН та отримує з 27 квітня 2017 року державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства третьої групи у розмірі 1 638 грн, яка дорівнює встановленому державою прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вважає, що відсутні підстави на утримання ним повнолітнього непрацездатного сина.
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавала.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній непрацездатний син відповідача ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від батька у зв`язку із інвалідністю, він має право на утримання аліментів від відповідача на період непрацездатності, а останній має можливість надавати йому таку допомогу у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Такий висновок суду є правильний. 
Встановлено, що за час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13 травня 1999 року та довідкою про склад сім`ї позивача ОСОБА_1 від 04 листопада 2019 року (а.с.5, 16). На даний час ОСОБА_3. є повнолітнім та перебуває на утриманні позивача ОСОБА_1 . 
Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12АБ № 188846 ОСОБА_3. встановлена третя група інвалідності з дитинства з 01 липня 2019 року, інвалідність встановлена на строк до 01 липня 2021 року. На цей період ОСОБА_3. , як тимчасово непрацездатному, протипоказана робота у шкідливих та небезпечних умовах праці (а.с.15).
Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 жовтня 2017 року, з відповідача ОСОБА_2 вже стягувалися аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 29 серпня 2017 року на період тимчасової непрацездатності, до 23 червня 2018 року (а.с.8-11).
Крім того встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 13 листопада 2019 року звільнена з роботи, має на утриманні неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з нею (а.с.16, 18, 58). 
Її повнолітній син ОСОБА_3. знаходиться на обліку у Нововолинському УСЗН та йому з 27 квітня 2017 року по 30 червня 2021 року виплачується державна соціальна допомога як особі з інвалідністю з дитинства третьої групи в розмірі 1 638 грн, що підтверджується довідкою Нововолинського УСЗН від 20 січня 2020 року № 1454 (а.с.52). 
Також встановлено, що ОСОБА_2 від інших шлюбів має на утриманні двох синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.47, 53). З нього за рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31 січня 2007 року на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, і до повноліття дитини (а.с.48). 
З довідки Володимир-Волинського міськрайонного державного центру зайнятості від 03 січня 2020 року слідує, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як безробітний та отримує доходи у вигляді соціальної допомоги. Зокрема за листопад 2019 року він отримав 5 493 грн 34 коп., з яких 1 373 грн 34 коп. було відраховано як аліменти (а.с.45). 
Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. 
Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. 
Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. 
Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що повнолітні, непрацездатні дочка, син, мають право на утримання від батьків за умови, що вони потребують матеріальної допомоги та якщо батьки можуть надати таку матеріальну допомогу.
Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, наведене дає підстави вважати, що позивач ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України довела та надала належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме, що їх повнолітній непрацездатний син ОСОБА_3 у зв`язку з інвалідністю потребує матеріальної допомоги від відповідача ОСОБА_2 , який є його батьком, і має можливість надавати таку допомогу. Тому, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини справи, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, та з урахуванням положень ст. 182 СК України і вимог розумності та справедливості, визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню.
За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що повнолітній непрацездатний син ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Нововолинському УСЗН та отримує з 27 квітня 2017 року по 30 червня 2021 року державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства третьої групи у розмірі 1 638 грн, і що саме на державу покладено обов`язок забезпечувати непрацездатних осіб шляхом виплати їм пенсії, є безпідставними. Отримання повнолітнім сином відповідача ОСОБА_3 пенсії по інвалідності, не звільняє батьків від обов`язку його утримувати, якщо він потребує такої допомоги, а вони мають можливість таку матеріальну допомогу надати.
Таким чином, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: