Справа № 352/243/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/403/20 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Ясеновенко Л.В. , Мелінишин Г.П.                
секретаря                Петріва Д.Б.
з участю                  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Івано-Франківського управління ЗРД АКІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 15 лютого 2018 року, ухвалене в складі судді Хоминець М. М. в м.Тисмениця,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором. 
Первісний позов обґрунтований тим, що 17 липня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 74/232-143/06, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 945 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних на строк до 14 липня 2017 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору 17 липня 2006 року укладено договір поруки № 74/232-143/06 ІІ між банком, позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 , згідно якого поручитель взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 .
Банк вказував, що ОСОБА_1 з березня 2014 року перестав погашати кредит, чим порушив договірні зобов`язання. 14 листопада 2014 року банком позичальнику та поручителю направлено вимоги про усунення порушень умов договору, які до часу звернення з позовом залишились не виконаними. Станом на 09 січня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 6703,27 доларів США, з якої заборгованість по кредиту - 6 130,35 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 572,92 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 2 016,75 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 489,98 грн.
ПАТ «УкрСиббанк», з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів:
у солідарному порядку заборгованість у розмірі 6703,27 доларів США, з якої заборгованість по кредиту - 6 130,35 доларів США, заборгованість по відсотках - 572,92 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2506,73 грн, з якої 2 016,75 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 489,98 грн - пеня за прострочення сплати відсотків,судові витрати у розмірі 1080,80 грн.
У листопада 2015 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів.
Зустрічний позов мотивований тим, що у кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які визнані обов`язковими відповідно до пунктів 3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженої Постановою НБУ від 10 травня 2007 року. В порушення частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. У наданому банком розрахунку не вказано повної орієнтованої вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово, він є нечітким і незрозумілим для споживача. Також даний кредитний договір він не підписував. Оскільки оспорюваний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», його умови є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду споживача.
ОСОБА_1 просив визнати недійсним кредитний договір № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 року.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 року у розмірі 6703,27 доларів США, що складається з 6130,35 доларів США заборгованості по кредиту 572,92 доларів США заборгованості по відсотках, та пеню за порушення строку повернення кредиту і сплати відсотків у розмірі 2506, 73 гривень та по 540, 40 гривень судових витрат з кожного.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про скасування первісного позову та задоволення зустрічного позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку, що банк надав йому кредит в повному обсязі шляхом видачі готівки через касу банку, посилаючись на засвідчену копію заяви з його підписом. Суд не звернув уваги, що подана заява не є оригіналом, а копією. Оригінал заяви на його вимогу для огляду та дослідження суду наданий не був. Справжність заяви про видачу готівки не підтверджено, тому суд даний доказ не повинен був брати до уваги. Крім того, безпідставно відмовлено у призначенні судово-економічної експертизи щодо визначення чи відповідають розміри нарахованих банком сум, які становлять предмет позову. Вказує, що банк не надав йому в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, чим порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Умови кредитного договору № 74/232-143/06 від 17.07.2006 року містять положення, які є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах, додаткові нарахування, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить його у тяжке та несправедливе становище, як споживача у договірних зобов`язаннях, що є підставою для визнання недійсним кредитного договору. 
Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2018 року без змін.
Постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року в частині первісних позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 р. у розмірі 6 703,27 доларів США, що складається з 6 130,35 доларів США заборгованості по кредиту і 572,92 доларів США заборгованості по відсотках, та пені за порушення строку повернення кредиту і сплати відсотків у розмірі 2 506,73 грн скасовано.
Передано справу № 352/243/15-ц в частині первісних позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 р. у розмірі 6 703,27 доларів США, що складається з 6 130,35 доларів США заборгованості по кредиту і 572,92 доларів США заборгованості по відсотках, та пені за порушення строку повернення кредиту і сплати відсотків у розмірі 2 506, 73 грн на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору залишено без змін.
Системою автоматизованого розподілу справ Івано-Франківського апеляційного суду 03 лютого 2020 року розподілена дана справа № 352/243/15-ц, провадження № 22-ц/4808/403/20 для розгляду у складі суддів: Фединяка В.Д. - суддя-доповідач (головуючий суддя), Ясеновенко Л.В., Мелінишин Г.П.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року справу призначено до розгляду на 19 березня 2020 року. У зв`язку з встановленням карантину розгляд справи було відкладено.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити скаргу.
Представник ПАТ «УкрСиббанк»  у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику ОСОБА_1 , кредит у повному обсязі шляхом видачі готівки через касу банку що підтверджується належно засвідченою копією заяви на видачу готівки від 18 липня 2006 року з підписом позичальника про отримання кредиту в сумі 19 945 доларів США. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником, який з березня 2014 року перестав погашати кредит, зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 09 січня 2015 р. його заборгованість за цим договором становить 6703,27 доларів США, з якої заборгованість по кредиту - 6 130,35 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 572,92 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 2016,75 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 489,98 грн. Згідно з вимогами статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки.
Такий висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Судом  встановлено,  що  17.07.2006 року між банком та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 74/232-143/06, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 945 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних на строк до 14 липня 2017 року ( Т.1 а.с. 5-16).
Для забезпечення виконання умов кредитного договору 17 липня 2006 року укладено договір поруки між банком, ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 , згідно якого поручитель взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 (т.1, а.с.166-194).
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредит у повному обсязі шляхом видачі готівки через касу банку, що підтверджується належно засвідченою копією заяви на видачу готівки від 18 липня 2006 року з підписом позичальника про отримання кредиту в сумі 19 945 доларів США.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником, який з березня 2014 року перестав погашати кредит, інші зобов`язання за договором, станом на 09 січня 2015 року його заборгованість становить 6 703,27 доларів США, з якої заборгованість по кредиту - 6 130,35 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 572,92 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 2 016,75 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 489,98 грн. (т.1, а.с.23-35).
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».
У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.
У пункті 11.1 кредитного договору № 74/232-143/06 сторони домовилися, що у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.
Установлено, що 13 листопада 2014 року банком направлено вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту.
Ураховуючи, що банком не подано доказів про отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимог про дострокове повернення кредиту, підлягає застосуванню п. 11.1 кредитного договору згідно якого термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. 
Отже, строк виконання основного зобов`язання, з урахування вимоги банку № 19056 від 13 листопада 2014 року (а. с. 37) та пункту 11.1 кредитного договору № 74/232-143/06 (а. с. 15 - 16) настав 25 грудня 2014 року. 
Після настання строку виконання основного зобов`язання кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України і після його настання проценти та пеня не нараховуються.
Кредитним договором передбачено його виконання шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком ( а. с. 17 – 20). 
Отже, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
Враховуючи те, що вимоги банку про стягненя заборгованості за кредитним договором до поручителя пред`явлені поза межами шестимісячного строку, то порука ОСОБА_2 за платежами за березень, квітень, травень та по 24 червеня 2014 року у розмірі 254,63 доларів США процентів, 896,33 грн пені за прострочення сплати кредиту та 217,76 грн пені за прострочення сплати відсотків припинилась.
За  таких  обставин з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2   у  солідарному  порядку  слід  стягнути   в  користьПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за  кредитним договором № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 року у розмірі 6448,64 доларів США, з якої заборгованість по кредиту - 6 130,35 доларів США, заборгованість по відсотках – 318,29 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1114,09 грн, з якої – 896,33 грн пеня за прострочення сплати кредиту, 217,76 грн - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 25 червня по 25 грудня 2014 року, та по 540,40 грн з кожного судового збору.
Крім  цього, також  підлягає стягненню  з  ОСОБА_1 в  користь ПАТ «УкрСиббанк»  заборгованість  за кредитним договором № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 року у розмірі 254, 63 доларів США по відсотках, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1392,60 грн, з якої– пеня за прострочення сплати кредиту 1120,40 грн - пеня за прострочення сплати відсотків, 272,20 грн - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 1 березня по 24 червня 2014 року.
В силу вимог ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вище зазначених вимог матеріальних норм права і, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», оскільки при вирішення даного спору, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи й ухвалив незаконне рішення.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Тисменицького районного суду від 15 лютого 2018 року  скасувати та  ухвалити нове  рішення. 
Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку заборгованость за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2   у  солідарному  порядку в  користьПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за  кредитним за кредитним договором № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 року у розмірі 6448,64 доларів США, з якої заборгованість по кредиту - 6 130,35 доларів США, заборгованість по відсотках – 318,29 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1114,09 грн, з якої – 896,33.пеня за прострочення сплати кредиту, 217,76 грн - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 25 червня по 25 грудня 2014 року, та по 540,40 грн з кожного судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_1 в  користь ПАТ «УкрСиббанк»  заборгованість  за кредитним договором № 74/232-143/06 від 17 липня 2006 року у розмірі 254, 63 доларів США по відсотках, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1392,60 грн, з якої – пеня за прострочення сплати кредиту 1120,40 грн - пеня за прострочення сплати відсотків, 272,20 грн - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 1 березня по 24 червня 2014 року.
Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.
Повний текст складений 29 травня 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк                                                                                                Л.В.Ясеновенко
                                                               Г.П.Мелінишин