П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2168/19	
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби (правонаступника - Миколаївської митниці ДФС) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року, (суддя Брагар В.С., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 02 жовтня 2019 року) по справі за адміністративним позовом ТОВ «Техноторг Дон» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:

17 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг - Дон» (далі – ТОВ «Техноторг - Дон») звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 року №UA504000/2019/000235/2.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року адміністративний позов ТОВ «Техноторг - Дон» був задоволений. Визнано протиправними та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 року №UA504000/2019/000235/2. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської митниці ДФС на користь ТОВ «Техноторг - Дон» судовий збір у сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.), сплачений платіжним дорученням №13687 від 12.07.2019 р.
Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Миколаївська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ТОВ «Техноторг - Дон».
В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не враховано, що декларантом подані документи, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а тому рішення про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 року №UA504000/2019/000235/2 є обґрунтованим та не містить підстав для скасування.

Представник позивача Лопушанський О.І. надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Справу розглянути за його відсутністю.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС Україна неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників, справа розглянута апеляційним судом за їх відсутністю на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.12.2017 року мiж ТОВ «Техноторг-Дон» (надалі - покупець) та ТОВ «АквілонАвто» (надалі - постачальник) був укладений зовнішньоекономічний контакт №А3225/УКР, відповідно до якого з урахуванням Специфiкацiї №13 від 02.04.2019 року, Продавцем здійснювалась поставка товару - запасних частин до техніки на суму 49739,41 доларів США.
Відповідно до Специфікації №13 від 02.04.2019 року, Постачальник поставляє покупцю товар на умовах FCA - Республіка Білорусь, м. Мінськ, при цьому згідно Додаткової угоди №1 від 25.04.2018 року до Контракту «п. 5.4 Порядок оплати: Оплата 100% на протязі 45 (сорок п`ять) календарних днів з дати відвантаження товару».
З метою розмитнення товару, що прибув на митну територію України, позивачем 08.04.2019 року було подано електрону митну декларацію №UA504000/2019/000235/2 щодо здійснення митного контролю та митного оформлення Товару - запасних частин до техніки на суму 49739,41 доларів США. Для підтвердження митної вартості товару були надані:
- контракт № А3225/УКР від 26.12.2017 року, Специфiкацiя №13 вiд 02.04.2019 року;
- додаткова угода №1 від 25.04.2018 до контракту А3225/УКР від 26.12.2017 року;
- додаткова угода №2 від 25.04.2018 до контракту А3225/УКР від 26.12.2017 року;
- рахунок (інвойс) №11031 від 03.04.2019 року;
- акт завантаження (пакувальний лист) від 03.04.2019 року;
- технічний опис запчастин від 09.04.2019 року;
- договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 19.01.2009 року;
- додаткову угоду від 01.03.2016 року до договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 19.01.2019 року;
- довідку на транспорті витрати 314 від 05.04.2019 року;
- товарно-транспорту накладну (CMR) 11031 від 03.04.2019 року;
- митну декларацію країни відправлення №06641/030419/0028135.
Митна вартість товару у митній декларації заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту.
Миколаївська митниця ДФС, перевіривши митну декларацію, листом повідомила позивача про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.
На виконання вимог відповідача позивач надав (згідно листа вих. №б/н від 09.04.2019 року: комерційну пропозицію (прас-лист) ТОВ «АквілонАвто» від 09.04.2019 року, заявку на транспортно-експедиційне обслуговування №1457 від 02.04.2019 року. Також вказаним листом повідомив відповідача, що копія митної декларації країни відправлення надавалась йому із не прийнятою митною декларацією, товар позивачем не страхувався, додаткових витрат, а саме комісійних посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) не виникало, та зазначив, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 53 Митного Кодексу України (далі – МК України) декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний надати (за наявності) додаткові документи, у зв`язку з чим у позивача відсутні документи - договір (угоди, контракт) із третіми особами, пов`язаних з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракт) тому, що додаткових витрат не виникало; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість відсутні.
Однак, не беручи до уваги надані пояснення та документи, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 року №UA504000/2019/000235/2, яким визначив митну вартість задекларованого позивачем товару №33, 46, 47, 49, 82, 87, 89, 92, 97, 99, 104 на підставі другорядного методу визначення митної вартості - резервний метод.
В рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, відсутні документи.
На підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 року №UA504000/2019/000235/2 позивач з метою випуску товару, що декларувався у вільний обіг, 09.04.2019 року подав до митного оформлення електронну митну декларацію №UA504170/2019/003695 та №UA504170/2019/004694, за якими сплатив митні платежі згідно з митною вартістю, визначеною митним органом.

Задовольняючи адміністративний позов ТОВ «Техноторг - Дон» суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав у відповідача для коригування митної вартості, оскільки позивачем були надані всі документи які були у нього в наявності. Розбіжностей у документах, наданих позивачем для митного оформлення, щодо вартості товарів немає. Надані позивачем документи не містять ознак підробки.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (контракту) щодо товарів. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.
Аналіз норм Митного Кодексу України дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Так у апеляційній скарзі відповідач зазначає: «Для підтвердження заявлених транспортних витрат декларантом надано Договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 28.12.2017 6/н та Довідку про транспортні витрати від 05.04.2019 №14. На запит митниці про надання додаткових документів ТОВ «Техноторг-Дон» листом від 09.04.2019 № б/н надав заявку на перевезення від 02.04.2019 № 1457. Підпис керівника ТОВ «Техноторг-Дон» відрізняється від підпису на інших документах.»
З цього приводу позивач слушно вказує на те, що підписи керівника підприємства вчинені в різні періоди часу та під різними кутами із різними нахилами, а відповідач при цьому не є експертом з почеркознавчої експертизи.
До того ж, доказом перевезення товарів ТОВ «Техноторг-Авто» є товаро-транспортна накладна №11031 від 03.04.2019, щодо якої у відповідача сумнівів не виникає.

Також колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про те, що відомості щодо вартості перевезення оцінюваного товару декларантом надано не в повному обсязі, а саме: «не надана документальна інформація, передбачена п. 3.4 Договору ТЕО. Зазначені витрати відповідно до ч. 5 ст. 58 Кодексу повинні включатися до митної вартості.
Колегія суддів виходить з того, що згідно п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Як вказувалось у позовній заяві, відповідно до п. 3.1. Контракту №А3225/УКР від 26.12.2017 р., укладеного між «Техноторг-Дон» (Покупець) та ТОВ «АквілонАвто» (Постачальник) Постачальник поставляє Покупцю Товар на умовах FСА - Республіка Білорусь, м. Мінськ, при цьому згідно Додаткової угоди №1 від 25.04.2018 року до Контракту «п. 5.4. Порядок оплати: Оплата 100 % на протязі 45 календарних днів з дати відвантаження товару.».
Відповідно до умов FСА Інкотермс 2000 року, Покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця. Отже, Витрати щодо транспортування товару за умовами FСА Інкотермс 2000 року не можуть включатись у вартість товару, оскільки окремо сплачуються Покупцем. На підтвердження витрат на транспортування Позивач надав Відповідачу довідку про транспортні витрати. Але, у апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на приписи п. 1 ст. 9 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вказує на те, що довідка про вартість витрат на транспортування за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.
Проте колегія суддів наголошує на тому, що згідно п. 2 ст. 9 згаданого Закону зазначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Надана апелянту/відповідачу довідка про транспортні витрати №14 від 05.04.2019 р. містить в собі обов`язкові реквізити, які має містити первинні документи. Тобто, ця довідка і є первинним документом, а аргумент апелянта про те, що саме акт виконаних робіт є первинним документом, є помилковим.

Також у апелянт зазначив, що у наданих при митному оформленні документах відсутня документальна інформація щодо наявності/відсутності витрат, зазначених у пунктах 42.2-4.2.4 Договору ТЕО».
На зазначене Позивач повідомляв Відповідача листом б/н від 09.04.2019 про те, що додаткових витрат (комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з умовами договору) не виникало), товар не страхувався.
У пункті 4.2.3 Договору ТЕО зазначено про обов`язок Замовника своєчасно розраховуватись із Перевізником, однак у Відповідача немає повноважень контролювати господарські відносини Позивача.
У пункті 4.2.4 Договору ТЕО зазначено про обов`язок Замовника забезпечити контроль та дотримання відповідних вимог та правил при завантаженні/розвантаженні вантажу в/з транспортного засобу, а також безпечне розміщення та кріплення вантажу в транспортному засобі Перевізника в таких спосіб, що виключає пошкодження вантажу та/або транспортного засобу при завантаженні/вивантаженні та транспортуванні вантажу.
Не зрозуміло, з чого Відповідач вирішив, що за п. 4.2.4 Договору ТЕО у Позивача повинні виникати витрати, а тому посилання на цей пункт Договору є безпідставним.
До того ж колегія суддів бере до уваги, що всі вищезазначені підстави для коригування митної вартості товарів не були зазначені у графі №33 рішення про коригування митної вартості товарів №UА504000/2019/000235/2 від 09.04.2019 року, що суперечить вимогам до рішення владних повноважень щодо його обґрунтованості та мотивації.
Отже відповідно до приписів ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Стосовно доводів апелянта про те, що причиною для витребування митним органом додаткових документів від декларанта стало спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, колегія суддів зазначає наступне.
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї іформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Аналіз викладених обставин в сукупності, дає підстави для висновку, що позивач надав усі передбачені Митним кодексом України документи, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.
Також за наявності інформації щодо митного оформлення аналогічного товару, щодо того самого товару, продавця, покупця, контракту, виробника, ціни та умови поставки Відповідачем безпідставно застосовано резервний метод замість розмитнення товару за ціною договору за основним методом.
Слід наголосити на тому, що частинами 1 та 2 статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.
У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 року №UA504000/2019/000235/2 не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та прийняте без урахування усіх фактичних обставин, з порушенням прав позивача.
Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав про задоволення адміністративного позову ТОВ «Техноторг - Дон».
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга Чорноморської митниці Держмитслужби (правонаступника Миколаївської митниці ДФС) задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби (правонаступника - Миколаївської митниці ДФС) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 13 березня 2020 року