Ухвала
Іменем України 
06 квітня2020 року
м. Київ
справа № 401/1714/17
провадження № 51-1627ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 
2019 року, залишений ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року без зміни, 
встановив:
Зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  пунктів 3, 4, 5 ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що  оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно                 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у касаційній скарзі, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підставу, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для визнання постановлених щодо нього судових рішень незаконними, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Натомість засуджений в обґрунтування незаконності зазначених судових рішень, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, як убачається із вступної частини касаційної скарги, засуджений вказує на оскарження ним лише вироку суду першої інстанції щодо нього, тоді як у мотивувальній частині скарги зазначає про свою незгоду, у тому числі, з ухвалою апеляційного суду, і при цьому у прохальній частині скарги формулює вимоги лише щодо оскаржуваного вироку, чим допустив суперечності.
Крім цього, касаційна скарга не містить обґрунтування щодо незаконності ухвали апеляційного суду з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412, 413, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Окрім зазначеного, вимоги засудженого про скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку, закриття справи і її повернення на додаткове розслідування або скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції є альтернативними та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено положення за наслідками розгляду касаційної скарги.
При тому, що ухвалення виправдувального вироку чи повернення справи на додаткове розслідування після скасування оскаржуваних судових рішень взагалі не входить до повноважень касаційного суду.
Крім цього, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 
2019 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2             ОСОБА_3