Справа №950/57/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Стеценко В. А.	
Номер провадження 33/816/252/20 	Суддя-доповідач Матус В. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю захисника Васильця С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі  відеоконференції в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Васильця С.О. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 10 квітня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ), 
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 , о 01 год. 30 хв. 12 січня 2020 року на пл. Соборній в м. Лебедин Сумської області, керував автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а»  Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Василець С.О. не погоджується з прийнятим судовим рішенням та просить скасувати вказану постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі  п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
За змістом доводів апеляційної скарги захисник посилається на порушення  порядку огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Зазначає, що огляд був проведений за допомогою газоаналізатора, який не відноситься до числа дозволених для застосування  на території України, тому  результати огляду не можуть бути  використані судом.
Вважає, що ОСОБА_1 не був належним чином сповіщений про дату, місце розгляду справи, а також, що суд не взяв до уваги клопотання захисника про відкладення розгляду справи, у зв`язку з установленим карантином на території України, та  розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 .
Крім того, захисник Василець  С.О. заперечує свою участь в судовому засіданні 10 квітня 2020 року. 
Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури ОСОБА_1 було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а його участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1   керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.   
Висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від 12 січня 2020 року серії ОБ № 146519 (а.с.2), який за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликає; висновком КНП Лебединської центральної районної лікарні щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 7 від 12.01.20 року, згідно якого станом на 1 год. 45 хв. 12 січня 2020 р. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.4); актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 7 від 12 січня 2020 року, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 проводився з використанням засобу Драгер Алкотест 5810 та було виявлено у нього алкогольне сп`яніння (а.с. 21), а також іншими матеріалами справи, належним чином дослідженими суддею.
Вище перелічені докази узгоджуються між собою, будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості не має, в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Що стосується доводів апелянта щодо недозволенності застосування вказаного газоаналізатора на території України, то вони є безпідставними.
Так, газоаналізатор «Драгер», за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд був зареєстрований в Україні згідно «Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення» від 09 листопада 2004 року № 1497, крім того, даний прилад відноситься до засобу вимірювальної техніки та дані про нього містяться у Державному реєстрі вимірювальної техніки.
Оскільки наказ Міністерства внутрішніх справ України від 01 березня 2010 року № 33, який визначав спеціальні технічні засоби для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп?яніння, в тому числі, «Драгер», втратив чинність відповідно до статей 3, 16, 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», абзацу п`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року № 94 «Про затвердження Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки», таким чином використання «Драгеру» можливо за його вчасної калібровки та наявності про нього запису в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки, однак ОСОБА_1 та його захисником не було надано до суду апеляційної інстанції жодних доказів того, що вказаний «Драгер» не був калібрований або ж дані про нього не були внесені до Держреєстру ЗВТ.
Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо розгляду даної справи у відсутність ОСОБА_1 , як особи, що притягується до адміністративної  відповідальності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, на зловживання своїм правом на участь у судовому засіданні та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, за запитом судді місцевого суду було встановлено місце проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 і саме за цією адресою останній повідомлявся про розгляд справи та викликався до суду (а.с. 7-8,  10).
Разом з тим, до суду ОСОБА_1 не з`являвся і, взагалі, впродовж тривалого часу перебування справи в суді, розглядом справи не цікавився і з заявами про відкладення справи не звертався.   
Тому суд першої  інстанції, враховуючи  вимоги ст.268 КУпАП, які не передбачають обов`язкової участі особи при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП,  ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що 12 квітня 2020 року спливав, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП,  тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, обґрунтовано визнав за необхідне провести розгляд справи 10 квітня 2020 року за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та відмовив у задоволенні клопотання захисника від 08 квітня 2020 року про відкладення справи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що наведена поведінка правопорушника є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку розгляду справи з метою уникнення від відповідальності. 
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Адміністративне стягнення на  ОСОБА_1 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП,  характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.
Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Лебединського  районного суду Сумської області від 10 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни, а апеляційну скаргу його  захисника – адвоката Васильця С.О.-  без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Матус В. В.