ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/5930/19		
Провадження № 22-ц/821/725/20		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.
за участю секретаря: Винник І.М.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2020 року (постановленої в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Гудзенко В.Л.), якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. 
03 лютого 2020 року ОСОБА_1  подав до Уманського міськрайонного суду Черкаської області заяву про забезпечення позову, у якій просив застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження належних йому земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованих по АДРЕСА_1 ) кадастровий номер 7110800000:02:005:0786, площею - 0.0414 га (номер запису про право в Державному реєстрі прав: 23472188); 2)кадастровий номер 7110800000:02:005:0787, площею - 0.0008 га (номер запису про право в Державному реєстрі прав: 23471638); 3) кадастровий номер 7110800000:02:005:1043, площею - 0.0334 га.
В обґрунтування заявиОСОБА_1  вказував те, що необхідність забезпечення позову обумовлено сукупністю наступних чинників: пред`явлення ним позову майнового характеру; його ціною; вартістю належних ОСОБА_2 земельних ділянок, яка становить лише ј частину від ціни заявленого позову.
Заявник вказує, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження належних йому земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованих по АДРЕСА_1 ) кадастровий номер 7110800000:02:005:0786, площею - 0.0414 га (номер запису про право в Державному реєстрі прав: 23472188); 2)кадастровий номер 7110800000:02:005:0787, площею - 0.0008 га (номер запису про право в Державному реєстрі прав: 23471638); 3) кадастровий номер 7110800000:02:005:1043, площею - 0.0334 га. може призвести до відчуження вищевказаної земельної ділянки відповідачем, і в подальшому, ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення коштів.
На думку ОСОБА_1 запропонований  захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження належних ОСОБА_2 земельних ділянок, є співмірним заявленим ним позовним вимогам.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1  про забезпечення позову – відмовлено.
Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що подаючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 не надав на адресу суду належних та допустимих доказів того, що на момент його звернення із даним позовом до суду, земельні ділянки, відносно якихОСОБА_1   просив застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2  вчиняти будь-які дії щодо їх відчуження, належали відповідачеві на праві власності, в той час коли було наданолише витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.
В апеляційній скарзі, поданій 21 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким подану ним заяву про забезпечення позову задовольнити.
В апеляційній скарзі, зокрема, зазначено, що до позову було надано суду належні й допустимі докази на підтвердження факту належності спірних земельних ділянок відповідачу ОСОБА_2 , зокрема: копії інформаційних довідок Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, які на час розгляду заяви про забезпечення позову були наявні в матеріалах даної справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 4 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.  
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України  поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 (провадження №61-46301св18).
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за попереднім договором від 21 липня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , за умовами якого сторони зобов`язувалися не пізніше 21 жовтня 2017 року укласти договір купівлі-продажу 19/300 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,1305 га, що змусило ОСОБА_1 звертатися з метою захисту своїх порушених прав із відповідним позовом до суду. Позивач просив за наслідками розгляду його позову постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь грошові кошти. При цьому, позивачем визначено ціну позову, яка складає 1950000,00 грн.
Аналізуючи предмет позову та доводи заяви про забезпечення позову, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 до своєї заяви про забезпечення позову від 3.02.2020 року не надав на адресу  суду першої інстанції  належних та допустимих доказів того, що на момент його звернення із даним позовом до суду, земельні ділянки, відносно якихОСОБА_1   просив застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо їх відчуження, належали відповідачеві на праві власності, не зазначив дійсної вартості майна та не надав будь-якої інформації про майновий стан відповідача, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що відсутність вищевказаних відомостей унеможливило вирішення питання щодо забезпечення позову з додержанням принципу співмірності та обґрунтованості заявлених вимог. Таких даних не надано і суду апеляційної інстанції.
Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1   доводи не спростовують аргументів суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції  норм права, які призвели до неправильного вирішення питання щодозабезпечення позову.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 4 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1  про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення коштів – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                          О.В. Карпенко

Судді                 Л.В. Нерушак

                               В.Г. Бородійчук