ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2020 р.                                                                     Справа №909/1357/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                                    Данко Л.С.
                                                                                                                       Кравчук Н.М.
секретар судового засідання  Кострик К.І.                              

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузів Мирослава Орестовича б/н від 24.02.2020 (вх. №01-05/814/20 від 27.02.2020)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 (повне рішення складено 14.02.2020)
у справі № 909/1357/19 (суддя Фанда О. М.)
за позовом: Фізичної особи-підприємця Кузів Мирослава Орестовича, м. Івано-Франківськ
до відповідачів: 
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна", м. Івано-Франківськ
2. Фізичної особи - підприємця Василик Тетяни Миколаївни, м. Івано-Франківськ
про визнання договору оренди недійсним 

за участю представників: 
від позивача: Кузів М.О.; Томин С.В. - адвокат;
від відповідача-1: Созоник В.В. - адвокат;
від відповідача-2: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Кузів Мирослав Орестович ( далі - ФОП Кузів М.О.) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна"  ( далі - ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна")  та Фізичної особи - підприємця Василик Тетяни Миколаївни ( далі - ФОП Василик Т.М.) про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень № 1-Д від 31.08.2018, укладеного між ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та ФОП Василик Т.М.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що   предметом укладеного між відповідачами договору оренди    №1-Д від 31.08.2018 було нежитлове приміщення    з вмонтованою   дитячою    ігровою зоною, яка відповідно до договору    підряду    на виготовлення та монтаж    дитячої ігрової зони    від 21.06.2018, укладеного між ТзОВ "Центр ділового    співробітництва "Фортуна" та ФОП Кузів М.О.,  повинна була бути передана позивачем відповідачу-1 за актом приймання-передачі лише 11.10.2018. Оскільки на момент укладення договору оренди ТОВ "Центр ділового    співробітництва "Фортуна" не був власником дитячої ігрової    зони та не мав права розпоряджатись такою, позивач вважає, що договір оренди    №1-Д від 31.08.2018 суперечить приписам ст.ст. 316,317,319,761 ЦК України.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 у справі №909/1357/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд  виходив з того, що твердження позивача про недійсність договору оренди №1-д від 31.08.2018, укладеного між ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та ФОП Василик Т. М. є безпідставним та необгрунтованим, оскільки умови договору відповідають вимогам чинного законодавства, предметом договору оренди є нерухоме майно,    власником якого є ТОВ "ЦДС "Фортуна", а дитяча ігрова зона не розцінюється сторонами правочину як самостійний об`єкт певних правовідносин, а є виключно якісною характеристикою, станом основної речі (нежитлового приміщення).       
Окрім того, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено та документально не    підтверджено порушення його права при укладенні між відповідачами по справі оспорюваного договору.
Не погодившись з вказаним рішенням  суду першої інстанції, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 у справі № 909/1357/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що  висновок суду про те, що наявність у нежитловому приміщенні дитячої ігрової зони є виключно якісною характеристикою, станом основної речі (нежитлового приміщення), а не самостійним об`єктом певних правовідносин є помилковим, оскільки дитяча ігрова зона є приналежністю до нежитлового приміщення (головної речі), яка разом з цим приміщенням була предметом оспорюваного договору оренди.
Окрім того, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач в розумінні ст. 215 ЦК України не є заінтересованою особою, законні права та інтереси якої порушені внаслідок укладення оспорюваного договору між відповідачами у даній справі, оскільки такий договір став підставою для стягнення в судовому порядку з ФОП Кузів М.О. збитків у розмірі 228  000 грн. у зв`язку зі сплатою ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" на користь ФОП Василик Т.М. штрафу за порушення умов оспорюваного правочину і визнання такого договору недійсним призведе до повернення відповідачу-1 сплаченого на користь відповідача-2 штрафу та дозволить позивачу захистити свої права.
20.03.2020 до суду від ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 у справі №909/1357/19 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу  - без задоволення.
Зокрема, відповідач-1 зазначає, що за умовами оспорюваного договору оренди дитяча ігрова зона не є предметом такого договору, а є виключно якісною характеристикою, станом нежитлового приміщення, яке передається в оренду. Скаржником в апеляційній скарзі підтверджено, що дитяча ігрова зона  впливає тільки на стан нерухомого майна і не могла бути самостійним об`єктом правовідносин, оскільки приналежність не має самостійного значення, а служить найбільш повному та найкращому використанню головної речі.
Окрім того, відповідач-1 вважає безпідставним покликання апелянта на порушення оспорюваним договором його прав та законних інтересів, зазначаючи, що підставою для відшкодування завданих збитків ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" позивачем у даній справі   слугувало порушення останнім господарського зобов`язання за договором підряду від 21.06.2018 та завдання матеріальної шкоди, а не укладення оспорюваного договору оренди між відповідачами.
23.03.2020 до суду від ФОП Василик Т. М. поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 у справі № 909/1357/19 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу  - без задоволення. При цьому, відповідач-2 просить розгляд справи здійснювати без її участі.
Зокрема, відповідач-2 зазначає, що предметом оспорюваного договору оренди є нежитлові приміщення, а не дитяча ігрова зона, а  позивач не має права оспорювати укладений між відповідачами договір оренди, оскільки такий є двохстороннім та не стосується прав та обов`язків ФОП Кузів М.О. 
Автоматизованою системою документообігу суду справу №909/1357/19 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Данко Л.С. та Кравчук Н.М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2020.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.03.2020  відкрито апеляційне провадження  за апеляційною скаргою ФОП Кузів М,.О. на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 у справі № 909/1357/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 30.03.2020. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.05.2020.   
29.04.2020 на адресу Західного апеляційного господарського суду від ФОП Кузів М.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарським судом Івано-Франківської області.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 відмовлено у задоволенні клопотання ФОП Кузів М. О. про розгляд справи №909/1357/19 у судовому засіданні 04.05.2020 в режимі відеоконференції з підстав, викладених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 18.05.2020 в режимі відеоконференції з Господарським судом Івано-Франківської області.
В судове засідання 18.05.2020 прибув позивач особисто, а також представники позивача та  відповідача-1 ( в режимі відеоконференції).
Відповідач-2 участі уповноваженого представника в судовому засіданні повторно не забезпечила, хоча була своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч.1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.
З огляду на наведене, а також зважаючи на викладене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання ФОП Василик Т. М. про розгляд справи без її участі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відовідача-2. 
В судовому засіданні представники позивача та відповідача-1 підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, висловили свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 31.08.2018  між ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" (орендодавець) та ФОП Василик Т.М. (орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №1-Д  ( далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець зобов`язався    передати, а орендар    зобов`язався     прийняти в оренду    нежитлові приміщення    загальною орендованою площею    169,9 м.кв., які розташовані на третьому    поверсі    будівлі    за адресою: вул. Бельведерська, 2А, м. Івано-Франківськ .
Пунктом 1.2 Договору сторони погодили стан, якому має відповідати    приміщення на момент передачі    в оренду, а саме: у приміщенні має бути змонтована    дитяча ігрова зона    у повній відповідності    до умов    Договору підряду на виготовлення    та монтаж    дитячої    ігрової зони    від 21.06.2018, укладеного між    ТОВ    "Центр ділового    співробітництва "Фортуна"    як замовником та ФОП    Кузівом    М. О. як виробником.
Згідно п. 1.3 Договору    приміщення передається    в оренду з метою розміщення дитячої кімнати.
Пунктом 2.1 Договору    сторони погодили, що    орендар вступає    у строкове платне користування приміщенням    у термін, вказаний    у цьому Договорі, але не раніше    дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення. Приймання-передача приміщення    в оренду здійснюється    за актом    приймання-передачі, який складається та підписується сторонами чиїх уповноваженими представниками. Орендодавець зобов`язався    передати приміщення    в оренду    орендарю    у стані, визначеному    в п.1.2 цього Договору, до 11.12.2018 року.
Відповідно до п.6.1. Договору орендодавець зобов`язаний передати приміщення в оренду орендарю у стані, визначеному в п.1.2. цього договору, до 11.12.2018 по акту приймання-передачі приміщення.
Відповідно до п.п.9.1.,9.2. Договору строк оренди за цим договором становить 30 місяців та обчислюється (починає свій перебіг) з моменту передачі приміщення в оренду орендареві за відповідним актом. Даний договір набирає чинності (вступає в дію) з дати його укладення та діє протягом строку оренди.
ФОП Кузів М.О. звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним вказаного Договору, зазначаючи, що на момент його укладення ТОВ "Центр ділового    співробітництва "Фортуна" не був власником дитячої ігрової    зони та не мав права розпоряджатись такою, а тому Договір суперечить приписам ст.ст. 316,317,319,761 ЦК України.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до ч.1  ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч.1  ст.627 ЦК України,  відповідно до  ст. 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до  ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно зі ст.ст.  793,  759 ЦК України  договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до  статті 760 ЦК України  предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.
Відповідно до норми ч.1 ст.761 ЦК України, право передання майна у найм належить власникові речі (або особі, якій належать майнові права).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому  законом.
Статтею 331 ЦК України  встановлено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до  статті 767 ЦК України  наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.
Пунктом 1.1. Договору встановлено, що Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти в оренду нежитлові приміщення загальною орендованою площею 169,9 кв.м., які розташовані на третьому поверсі будівлі за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Бєльведерська , 2А .
Пунктом 1.2 Договору сторони погодили стан, якому має відповідати    приміщення на момент передачі    в оренду, а саме: у приміщенні має бути змонтована    дитяча ігрова зона    у повній відповідності    до умов    Договору підряду на виготовлення    та монтаж    дитячої    ігрової зони    від 21.06.2018, укладеного між    ТОВ    "Центр ділового    співробітництва "Фортуна"    як замовником та ФОП    Кузівом    М. О. як виробником.
Отже, предметом оскаржуваного договору оренди є нерухоме майно ( нежитлові приміщення),    а дитяча ігрова зона не є самостійним об`єктом договору оренди, а розцінюється сторонами Договору виключно як стан основної речі (нежитлового приміщення).                     
Право власності ТОВ "Центр ділового співробітництва  "Фортуна" на нежитлове приміщення підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 195866588 від 10.01.2019.
  Відтак,   покликання позивача (апелянта) на те, що договір оренди суперечить приписам ст. 761 ЦК України, є безпідставним.
Окрім того,     виходячи зі змісту частини 3  статті 215 ЦК України,            вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Відповідно до  ст. 4 ГПК України  юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Стаття 15 ЦК України  передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно   зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1  ст. 16 ЦК    України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення    його прав.
При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Як правило, той чи інший спосіб захисту спрямований на відновлення порушених цивільних прав та (або) інтересів. При визнанні правочину недійсним потреба встановлення порушених цивільних прав та інтересів залежить від того, чи виконаний недійсний правочин. Тому якщо він виконаний або виконується, то слід встановлювати порушені права і (або) інтереси.
Позивач, як заінтересована особа, повинен довести, що 1) його права порушені договором і можуть бути відновленні саме внаслідок визнання спірного договору недійсним, 2) інтереси позивача можуть бути реалізовані, унаслідок чого він здатен буде набути прав.
Вимоги заінтересованої особи (не учасника правочину), яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Оспорюваний договір оренди укладений між відповідачами по справі - ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та ФОП Василик Т. М., а позивач не є стороною даного договору. Позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено існування у нього прав на майно, яке є предметом оспорюваного Договору на час його укладення або те, що укладення цього договору між відповідачами  було спрямовано на порушення його майнових інтересів.
Покликання апелянта на те, що оспорюваним договором порушені його права та законні інтереси оскільки такий договір став підставою для стягнення з ФОП Кузів М.О. збитків у розмірі 228  000 грн. у зв`язку зі сплатою ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" на користь ФОП Василик Т.М. штрафу за порушення умов оспорюваного правочину, судом апеляційної інстанції відхиляється оскільки, як вбачається з наявної в матеріалах справ постанови Західного апеляційного господарського суду  від 23.09.2019 у справі №909/240/19, підставою для відшкодування завданих збитків ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" позивачем у даній справі слугувало порушення останнім зобов`язання за договором підряду від 21.06.2018 та завдання матеріальної шкоди, а не укладення оспорюваного договору оренди між відповідачами.
Наведене у сукупності підтверджує правильність висновку судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні.
З огляду на вищенаведене,  колегія суддів вважає, що Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 у справі №909/1357/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції  покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.
          Керуючись ст.ст.269,270,275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 у справі №909/1357/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузів Мирослава Орестовича - без задоволення.
2.  Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
3. Порядок та строк оскарження встановлені  ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                    Данко Л.С.

Суддя                                                                                                    Кравчук Н.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.05.2020