ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року	Львів	Справа № 460/2474/19 пров. № А/857/3358/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Сеника Р.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року, ухвалене суддею Щербаковим В.В. у м. Рівне в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 460/2474/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій,
                                                           В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення до нього позивача та зобов`язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), який має право на відшкодування коштів у розмірі 200 000, 00 гривень згідно з Договором № 002-17501-300514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» від 30.05.2014 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.04.2014 року позивач уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір № 002-17501-300514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у гривнях в розмірі 1010000 грн., які розміщені на вкладному (депозитному) рахунку, з процентною ставкою на суму вкладу 24%. Того ж дня між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору банківського вкладу (депозиту) «8 років разом», за умовами якого було встановлено відсоткову ставку на рівні 25% річних. В строк встановлений договором банк не повернув позивачу суму вкладу та не сплатив нараховані проценти, оскільки на підставі постанови правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначає, що оскільки вклад розміщено на рахунку ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, відсутні правові підстави для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».
Позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання гарантованої суми вкладу. На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов`язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника ПАТ «Дельта Банк», який має право на відшкодування коштів у розмірі 200 000 гривень.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині не включення до нього ОСОБА_1 .
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Дельта Банк», який має право на відшкодування коштів у розмірі 200000 гривень, згідно з Договором № 002-17501-300514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» від 30.05.2014 року.
Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, Уповноважена особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», подавши апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову. 
Таку позицію відповідач пояснює тим, що позивач уклав договір на індивідуальних умовах, оскільки процентна ставка відрізнялася від стандартної, що запропоновано в публічній оферті. Окрім цього, позивач погодився з тим, що гарантії Фонду не розповсюджуватимуться на цей договір. Крім того, відповідач вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом.
Цих обставин, на думку відповідача, суд першої інстанції не з`ясував. 
Відповідач вважає, що відмовивши позивачу у включенні його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діяв правомірно.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 30.05.2014 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з ОСОБА_1 договір банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у гривнях № НОМЕР_1 , за умовами якого Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 , зарахування коштів на який в сумі 1010000 гривень здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу банку у день укладення сторонами договору. Вклад залучається на строк, з моменту зарахування Вкладу на рахунок по 04.06.2015 року.
Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1 від 30.05.2014 року до договору № 002-17501-300514 від 30.05.2014 року банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у гривнях сторони домовились викласти пункт 1.4. статті 1 Договору в наступній редакції: «1.4. Процентна ставка на суму Вкладу становить 25 (Двадцять п`ять) процентів річних».
У пункті 3 Додаткової угоди № 1 від 30.05.2014 року зазначено те, що сторони домовились доповнити статтю 2 Договору пунктом 2.10 та викласти його в наступній редакції: «Підписанням цього Договору Вкладник підтверджує своє розуміння та ознайомлення з тим, що у випадку встановлення розміру процентної ставки за Вкладом на індивідуальних умовах або отримання інших фінансових привілеїв від Банку за цим Договором, передання Банку в заставу майнових прав вимоги Вкладу для забезпечення зобов`язань перед Банком як Вкладника, так і будь-яких інших третіх осіб, що виникають на підставі інших правочинів, укладених між Банком та Вкладником/будь-якими іншими третіми особами, а також у випадку настання інших законодавчо передбачених обставин, за наявності яких Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється відшкодування коштів за Вкладом, гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не поширюватимуться на відшкодування коштів за Вкладом відповідно до цього Договору.»
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича.
Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати АТ «Дельта Банк».
05.10.2015 року згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» строком на 2 роки з 05.10.2015 року по 03.10.2017 року включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.02.2017 року № 619 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки по 04.10.2019 року включно, та продовжено повноваження ліквідатора Кадирова Владислава Володимировича на два роки по 04.10.2019 року включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.04.2019 року № 772 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на один рік по 04.10.2020 року включно, та продовжено повноваження ліквідатора Кадирова Владислава Володимировича на два роки по 04.10.2020 року включно.
На адвокатський запит від 21.08.2019 року щодо підстав невиплати позивачу гарантованої суми відшкодування відповідач листом № 3867 від 30.08.2019 року повідомив, що за результатами проведеної перевірки виявлено те, що договір № 002-17501-300514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» від 30.05.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено на індивідуальній основі, а відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує кошти, розміщені як вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, аніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку. Оскільки кошти за вказаним договором не підпадають під гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивача не включено до реєстру виплат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначено, що кошти, які перевищують гарантовану суму або які не гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, є кредиторськими вимогами до Банку та можуть пред`являтись в межах ліквідаційної процедури та підлягають задоволенню у черговості, визначеній статтею 52 Закону.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не укладав договір банківського вкладу на індивідуальних умовах, а тому має право на відшкодування коштів в межах гарантованої суми вкладу.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.03.2012 року (далі - Закон № 4452-VI) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.
Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.
Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку.
За приписами пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.
Відповідно до частини 2 статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.
Частинами 1, 2, 6 статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що у випадку, коли спеціальні пропозиції банку щодо вкладів були однакові для всіх, бажаючих укласти договір банківського вкладу, та не встановлювались окремо для певної особи, ці вклади не можуть вважатись такими, що розміщені на індивідуальній основі та на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні.
Програми лояльності або спеціальні пропозиції, які передбачають додавання певних процентів на депозит у зв`язку з пролонгацією договору, соціальним статусом вкладника (пенсіонери, студенти, тощо), акції під певні свята, є публічним пропозиціями, розрахованими на необмежене коло осіб.
Умови договору банківського вкладу повинні бути однаковими для всіх вкладників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно, до осіб, які мають надані законом пільги, банк може застосувати більш сприятливі договірні умови, аніж до інших вкладників.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 826/4051/16 вкладом розміщеним на індивідуальній основі або на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, може вважатися лише такий вклад, який запропонований окремій особі на підставі, зокрема, окремих рішень уповноважених осіб банку тощо, тобто на умовах, які не пропонуються публічно невизначеному колу осіб. У разі неприйняття банком будь-яких документів, у яких фіксуються пільги для певних клієнтів банку, такі умови договору не можуть вважатися індивідуальними.
Тобто, отриманню індивідуальних депозитних ставок може передувати підстава, зокрема, або письмове звернення особи з проханням встановити їй індивідуальну ставку, яка не міститься в публічних пропозиціях банку, вказуючи при цьому на аргументи, які можуть слугувати підставою для встановлення процентів на більш сприятливих договірних умовах, або інформація банку про певні акції для конкретних осіб, які визначені банком.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що застережень щодо негарантування Фондом коштів на поточному рахунку вказаний договір банківського вкладу не містить, а підстави, передбачені частиною 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (випадки, коли вклади не гарантуються та не відшкодовуються), у даному випадку відсутні.
За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про помилкове включення позивача до переліку осіб, які на індивідуальній основі отримують від ПАТ «Дельта Банк» проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах та наявність підстав для задоволення позову в межах гарантованої суми 200000 грн.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 826/4051/16.
Що стосується строку звернення до суду з адміністративним позовом, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.
У рішенні  Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмеження у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
У визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.
Позивач знаючи, що банк, у якому він має банківський вклад, перебуває у процесі ліквідації, розраховував на те, що Уповноважена особа надасть, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включить інформацію по банківському рахунку позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Позивач 21 серпня 2019 року звернувся з відповідною заявою до відповідача і 11 вересня 2019 року отримав відповідь про те, що за результатами проведеної перевірки виявлено, що договір № 002-17501-300514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» від 30.05.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено на індивідуальній основі, тому кошти за вказаним договором не підпадають під гарантії Фонду, відтак позивача не включено до списку осіб, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок Фонду.
Отже, момент коли позивач дізнався про порушення своїх прав як вкладника ПАТ «Дельта Банк» є 11 вересня 2019 року.
Апеляційний суд встановив, що з адміністративним позовом позивач звернувся 27.09.2019 року. Таким чином, на думку апеляційного суду, позивач подав позов в межах шестимісячного строку звернення до суду, з моменту  коли дізнався про порушення своїх прав.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року в справі № 460/2474/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повний текст постанови складений  20.05.2020 року