Дата документу 18.03.2020 Справа № 337/899/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 337/899/19 Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А
Провадження №22-ц/807/397/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 березня 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу                                                    ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Стеценко Артема Вікторовича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 05 травня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого ОСОБА_1 став її власником.Крім того, ОСОБА_1 було надано ОСОБА_3 розписку, відповідно до якої сторони узгодили умови зворотнього переоформлення квартири, якщо ОСОБА_3 поверне ОСОБА_1 15620,00 дол. США до 05 травня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язується переоформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . У випадку, якщо до настання цієї дати сума коштів не буде повернута у повному обсязі, відповідач має право розпоряджатися вищезгаданою квартирою на власний розсуд. За період з 18 вересня 2017року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 207 833 грн. замість ОСОБА_3 .. У повному обсязі суму коштів ОСОБА_3 до 05 травня 2018 року ОСОБА_1 не перерахувала, у зв`язку з чим ОСОБА_1 реалізував квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 третім особам. Повернення коштів відповідачем проведено не було. Вважає, що грошові кошти у розмірі 207833,00 грн. відповідачем набуті без достатньо правових підстав.
Із урахуванням зазначеного позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 207 833,00 грн., як такі, що безпідставно набуті без достатньої правової підстави.
Стягнути з ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2078,33 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 207 833,00 грн та судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2078 грн. 33 коп. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Стеценко Артема Вікторовича подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли зобов`язання за договором позики. ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15620 доларів США, що підтверджується підписом ОСОБА_3 під розпискою від 05 травня 2017 року. Враховуючи те, що ані з договору позики, ані з актів цивільного законодавства не випливає обов`язок ОСОБА_3 виконати зобов`язання з повернення позики особисто, відповідач в силу ст. 528 ЦК України був зобовязаний прийняти виконання, запропоноване за ОСОБА_3 позивачем. Вважає, що відповідач набув грошові кошти в сумі 207833,00 грн за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, вчиненому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 правочину. З огляду на що положення ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають

Відзив у порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надано.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню. 
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1  отримав грошові кошти в сумі 207833,00 грн., шляхом  перерахування їх  ОСОБА_2  на його особистий рахунок, без  укладення договору позики і ці кошти не повернув, тобто ОСОБА_2  доведено отримання від неї коштів   ОСОБА_1  без достатньої правової підстави. 

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону і фактичним обставимнам справи.

Судом установлено, що 05 травня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі якого ОСОБА_1 став власником зазначеної квартири.

Крім того,  ОСОБА_1  було надано  ОСОБА_3  розписку, відповідно до якої сторони узгодили умови зворотнього переоформлення квартири, якщо  ОСОБА_3  поверне   ОСОБА_1   до 05 травня 2018 року 15620,00 дол. США,а ОСОБА_1  зобов`язується переоформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , в противному випадку, відповідач має право розпоряджатися вищезгаданою квартирою на власний розсуд. ( а.с. 7). 

За період з 18.09.2017 по 28.02.2018 ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 було перераховано на картковий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 207 833 грн., що підтверджується наданими суду копіями квитанцій № 0991-6380-7109-0946 від 18.09.2017 на суму 14999.00 грн; 1008-6788-6836-0538 від 10.05.2017  на суму 955 грн; 1040-6966-0022-0264 від 06.11.2017  на суму 14 999,00грн.; 0978-6761-9778-0167 від 05.09.2017 на суму 14700,00грн; 0978-6657-2776-0013 від 05.09.2017  на суму 14 999,00грн;  0978-6749-5466-0510 від 05.09.2017  на суму 4669,00грн; 1040-7006-2486-0749 від 06.11.2017 на суму 5900,00грн; 1040-6846-9207-0813 від 06.11.2017  на суму 14999,00грн; 0991-6357-8727-0342 від 06.11.2017  на суму 14999,00грн; 0978-6692-1896-0167 від 05.09.2017 на суму 14999.00 грн; 

Р24А50153555580923034269  від 28.02.2018 на суму 51460.00 грн; Р24А50153555509390042503 від18.11.2017  на суму 40155,00 грн. 

Факт отримання коштів на суму 207 833 грн відповідачем не заперечується.

Сума, яка була оговорена розпискою від 05 травня 2017 року для переоформлення вищезазначеної квартири на ОСОБА_3 в повному обсязі перерахована ОСОБА_1 не була, у в зв`язку з чим ОСОБА_1 реалізував квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 третім особам.

        Повернення коштів відповідачем проведено не було. 

В статті 1212 ЦК України визначені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).

Така правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 10 вересня 2018 року по справі № 638/11807/15-ц та від 12 грудня 2018 року по справі № 205/3330/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом,  ОСОБА_2   посилалася на те, що за усною домовленістю нею було частково перераховані кошти замість  ОСОБА_3   ОСОБА_1  у зв`язку з тим, щоб останній до 05 травня 2018 року не  розпорядився квартирою за адресою:  АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3   бажала в нього придбати,  проте, до  05 травня 2018 року кошти  ОСОБА_1   не були перераховані в повному обсязі, тому ОСОБА_1  реалізував зазначену квартиру третій особі, а перераховані йому  кошти  в сумі 207833.00 грн ОСОБА_2  не повернув,  що свідчить про безпідставність набуття відповідачем певних благ, зокрема, сплачених нею коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідні платежі були вчинені ОСОБА_2 без будь якої довіреності, а платником зазначалася саме ОСОБА_2 . 

Тобто, правовідносини, що склалися між сторонами, не врегульовані на рівні правочину (довіреності), що не виключає застосування положень статті 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач є кінцевим вигодонабувачем, оскільки набув від позивачки кошти, а квартиру, яку бажала придбати ОСОБА_3 реалізував третій особі, тобто будь які зобов`язання між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинилися. 

Таким чином, наявні ознаки безпідставного набуття відповідачем майна за рахунок позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли правовідносини щодо договору позики на підставі розписки від 05 травня 2018 року, а позивачка фактично за власні кошти погашала заборгованість за зазначеною розпискою, тому наявне місце виконання обов`язку боржника іншою особою, що врегульоване положеннями статті 528 ЦК України, не заслуговує на увагу, оскільки зі змісту розписки від 05 травня 2018 року не вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли правовідносини щодо договору позики. 

З огляду на зазначене, суд першої інстанції врахувавши фактичні обставини справи, надавши оцінку всім доказам у справі (ст. 89 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову за наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у порядку статті 1212 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом першої інстанції обставин, яким дана належна оцінка в мотивувальній частині судового рішення. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених статтею 375 ЦПК України підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл сулдрових витрат.
Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, підстав для зміни розподілу судових витра немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Стеценко Артема Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2019 року у цій справі у цій справі залишит без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повна постанова складена 23 березня 2020 року. 

Головуючий, суддя  	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.