Постанова
Іменем України
 
19 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 362/88/14-ц
провадження № 61-44298св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
стягувач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
боржники:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
заявник (правонаступник стягувача) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у складі судді Корнієнко С. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 рокуу складі колегії суддів: Гуля В. В., Верланова С. М., Голуб С. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»(далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», Товариство) звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2014 року стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 223381544 в розмірі 514 163,36 доларів США, що еквівалентно 4 109 707,74 грн; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на належні іпотекодавцю ОСОБА_2 дві земельні ділянки площею 0,25 га кожна, що розташовані в селі Барахти Васильківського району Київської області. 29 червня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «КІБ») було укладено договір № 114/42про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» набуло права вимоги, зокрема за укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 223381544. Крім того, 29 червня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір № 114/42-ДГ про відступлення прав вимоги, за яким право грошової вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 223381544 перейшло до Товариства. Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на нього.
 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2017 року заяву задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2014 рокув цивільній справі № 362/88/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що звернення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишено без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2017 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а її заміна новим кредитором проводиться відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вимог.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений судами попередніх інстанцій про розгляд справи та не отримував оскаржуваних судових рішень. Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором про відступлення прав вимоги не є правонаступництвом. Він не був повідомлений про відступлення прав вимоги, хоча умовами укладеного між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договору такий обов`язок було покладено на ПАТ «КІБ». В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту перебування виконавчих листів, виданих на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2014 року, на виконанні в органах державної виконавчої служби. Реєстр боржників, який є додатком до договору про відступлення прав вимоги, не підписаний сторонами цього правочину, а отже, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не набуло права вимоги за кредитним договором. Заміна кредитора з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ПАТ «КІБ», відповідно до укладеного договору відступлення права вимоги, повинна відбуватися шляхом постановлення судом відповідної ухвали про заміну сторони виконавчого провадження і лише тоді ПАТ «КІБ» має право відступити право вимоги за кредитним договором іншій особі, тобто ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Крім того, суди не перевірили, чи був укладений між сторонами нотаріально посвідчений правочин про відступлення прав вимоги за іпотечним договором.
 
У грудні 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин та переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Законодавець не пов`язує заміну кредитора в зобов`язанні зі згодою боржника, а повідомлення останнього про так заміну має на меті виключно захист інтересів нового кредитора, який бере на себе ризики щодо несприятливих для себе наслідків у зв`язку з неповідомленням боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, в тому числі і у випадку виконання зобов`язання боржником первісному кредитору. Таким чином, неповідомлення боржника про заміну кредитора в зобов`язанні не є підставою для відмови в заміні стягувача. 
 
У січні 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» також подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни сторони внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області.
 
08 січня 2019 року справа № 362/88/14-ц надійшла до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 378 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення ухвали місцевим судом (далі - ЦПК України 2004 року), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
 
Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 27 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до частин третьої-шостої статті 74 ЦПК України 2004 року судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які  проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. 
 
За змістом частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.
 
Однак матеріали справи не містять доказів того, що  ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи 09 листопада 2017 року (день постановлення оскаржуваної ухвали), оскільки йому не направлялися повістки про виклик до суду і справа розглянута за його відсутності.
 
Статтею 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу. 
 
Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (стаття 372 ЦПК України).
 
У пункті 4.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) вказано, що приписи процесуального законодавства не дозволяють дійти висновку, що повернення ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення із вказаної причини не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.
 
Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2018 року справу призначено до розгляду на 07 серпня 2018 року з викликом осіб, які беруть участь у справі.
 
Судову повістку про розгляд справи 07 серпня 2018 року  ОСОБА_1 не отримав, що підтверджується поверненим до суду апеляційної інстанції повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою служби поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення»(аркуші справи 168-169). 
 
Апеляційний суд відклав розгляд справи на 14 серпня 2018 року (день ухвалення оскаржуваної постанови), однак матеріали справи не містять доказів того, що  ОСОБА_1 був належним чином повідомлений цим судом про розгляд справи в цей день, оскільки йому не направлялася повістка про виклик до суду і справа розглянута за його відсутності.
 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що  ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судами попередніх інстанцій про розгляд справи.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Таким чином, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд порушили право відповідача ОСОБА_1 знати про час і місце судових засідань (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 8 ЦПК України), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України»                  від 27 червня2017 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Всупереч наведеним нормам процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ суди попередніх інстанцій розглянули і вирішили справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого немає відомостей про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи, про що він зазначає в касаційній скарзі, у зв`язку з чим порушено його право брати участь в судових засіданнях, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. О. Кузнєцов	
 	 	
 	М. Ю. Тітов