ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2020 р.                                   Справа№ 925/594/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сотнікова  С.В.
суддів:            Грека  Б.М. 
          Остапенка О.М. 
 
за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,
представників ОСОБА_1. - адвоката Ніколаєва О.В., адвоката Геращенка М.В.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Черкаської області 
від 06.02.2020 (повне рішення складено 17.02.2020, суддя Хабазня Ю.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Левченко Наталії Петрівни
до ОСОБА_1 (учасник ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт") 
про стягнення 2 300 850,00 грн
в межах справи № 925/594/18
за заявою Головного управління ДФС у Черкаській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт" (код 22811041)
про банкрутство,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Черкаської області перебуває справа № 925/594/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт", провадження у якій відкрито ухвалою від 19.07.2018.
Постановою Господарського суду Черкаської області від 25.10.2018 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Левченко Наталію Петрівну.
У жовтні 2019 року ліквідатор боржника арбітражного керуючого Левченко Наталія Петрівна звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 2 300 850,00 грн безпідставно набутих грошових коштів.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.02.2020 у справі № 925/594/18 заяву боржника у особі ліквідатора арбітражного керуючого Левченко Н.П. від 15.10.2019 №02-03/125 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт" основний борг в сумі 1500000,00 грн; у решті вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 06.02.2020 в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/594/18; розгляд справи призначено на 28.03.2020.
У відповідності до ч. 10 ст. 32 ГПК України та згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2020 для розгляду справи № 925/594/18, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Копитової О.С., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Грек Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 постановлено здійснювати розгляд справи № 925/594/18 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Грек Б.М., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 розгляд справи відкладено на 19.05.2020; зобов'язано ліквідатора боржника  арбітражного керуючого Левченко Н.П. у строк до 19.05.2020 надати Північному апеляційному господарському суду належним чином засвідчену копію виписки з банківського рахунку ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт", відкритий у ПАТ КБ "Приватбанк", за період з 12.01.2016 по 04.03.2016; зобов'язано ОСОБА_1. у строк до 19.05.2020 надати суду оригінал виписки з банківського рахунку ОСОБА_1, відкритий у ПАТ КБ "Приватбанк", за період з 12.01.2016 по 04.03.2016.
На виконання ухвали від 28.04.2020 ОСОБА_1 подав виписку на 4 сторінках (2 аркуші) по картці/рахунку НОМЕР_1 (НОМЕР_2) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00006386352 від 26.06.2014 за період 12.01.2016 - 04.03.2016 за підписом працівника ОСОБА_2 та засвідчена печаткою АТ Комерційний банк "Приватбанк".
Ліквідатор боржника в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату - до скасування або послаблення карантину та надання дозволу на використання транспорту для проїзду по місту та міжміських сполученнях для прийняття особистої участі в судовому засіданні та дачі пояснень по скарзі.
Також ліквідатор засобами електронного зв'язку на виконання ухвали апеляційного суду від 28.04.2020 надала витяг з виписки про рух коштів по рахунку ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" № НОМЕР_1 з 01.01.2014 по 01.01.2019 на 4 аркушах.
19.05.2020 засобами електронного зв'язку ліквідатор надіслала заперечення на апеляційну скаргу, в яких арбітражний керуючий Левченко Н.П. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 06.02.2020 залишити в силі.
Згідно з ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалась, розгляд даної справи відкладався за клопотанням сторін, подані заперечення на апеляційну скаргу та витребувані апеляційним судом докази, відбулось пом'якшення карантинних заходів з 12.05.2012, колегія суддів ухвалила розглянути справу за наявними матеріалами справи та за відсутності арбітражного керуючого Левченко Н.П., відмовивши в задоволення клопотання про відкладення розгляду справи. 
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Провадження у справах про банкрутство до 21.10.2019 регулювалось Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), а з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду Черкаської області від 25.10.2018.
17 жовтня 2019 року ліквідатор боржника звернувся у господарський суд в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт" з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 2 300 850,00 грн, з яких 1500000,00 грн безпідставно набутих грошових коштів боржника, 123750,00 грн 3% річних та 677100,00 грн інфляційних втрат.
Позов обґрунтований тим, що в ході проведеної інвентаризації майна боржника, за даними виписок АТ КБ "ПриватБанк" ліквідатор банкрута встановив перерахування з розрахункового рахунку боржника №НОМЕР_1 платіжним дорученням №1339 від 12.01.2016 на користь ОСОБА_1. грошових коштів в сумі 1500000,00 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1. №НОМЕР_3 в АТ КБ "Приватбанк" з призначенням платежу: "виплата дивідендів згідно рішення учасників товариства №1 від 05.01.2016". Оскільки господарська діяльність боржника протягом попередніх трьох років була збитковою, то за твердженням ліквідатора рішення про виплату дивідендів учаснику товариства є протизаконним, а перераховані кошти набуті безпідставно та підлягають поверненню на користь товариства.
Заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві відповідач послався не те, що він на підставі акту звірки №1 від 29.02.2016 повернув на рахунок товариства помилково виплачені дивіденди в сумі 1490000,00 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку та сплатив в касу підприємства 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 139 від 29.02.2016.
У додаткових поясненнях до відзиву, відповідач також заявив про застосування позовної давності, трирічний строк якої сплив 12.01.2019, та просив відмовити в позові.
Ліквідатор подав суду першої інстанції клопотання № 02-02/21 від 05.02.2020 про приєднання доказів, а саме витяг з виписки по рахунку боржника у АТ Комерційний банк "Приватбанк" з даними за 29.02.2016 та 03.03.2016, за якою на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 були перераховані грошві кошти в загальній сумі 1500000,00 грн із призначенням платежу: "повернення зайво перерахованих коштів зг. акту № 1 від 29.02.2016". При цьому, ліквідатор просив не брати до уваги подану відповідачем виписку по картковому рахунку як належний доказ повернення виплачених дивідендів.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 1500000,00 грн відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виплати дивідендів з огляду на відсутність рішення загальних зборів учасників ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" № 1 від 05.01.2016. Відмовляючи у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних, суд першої інстанції вказав, що моментом пред'явлення вимоги про сплату нарахувань згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є 04.11.2019, який знаходиться поза межами заявленого ліквідатором періоду. При цьому, суд першої інстанції відхилив як докази повернення відповідачем виплачених дивідендів квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 10000,00 грн, виписку по картковому рахунку з огляду на відсутність оригіналу цього електронного доказу відповідно до ч. 6 ст. 91, ч. 5 ст. 95 ГПК України.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1500000,00 грн підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1. та банківською випискою з рахунку боржника, а також такі фактичні обставини визнано позивачем під час розгляду справи в судовому засіданні 14.01.2020, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню. Також, у апеляційній скарзі відповідач наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності, оскільки починаючи з 12.01.2016 позивач мав право пред'явити вимогу про повернення безпідставно отриманих дивідендів.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають встановленим у справі обставинам та прийнято з порушенням норм процесуального права щодо оцінки поданих сторонками доказів, що призвело до прийняття неправильного рішення в частині задоволення позовних вимог та зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 41 Закону про банкрутство та ч. 1 ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, учасниками (засновниками) боржника є ОСОБА_1 (відповідач за даним позовом ліквідатора боржника) та ОСОБА_1.
Згідно з довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 29.11.2019 №25689841/15257810 ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" станом на 29.11.2019 має поточний рахунок №НОМЕР_1, який згідно інформації Головного управління ДФС у Черкаській області був відкритий у банківській установі 11.12.2002.
За даними фінансової звітності ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" за 2013-2015 роки товариство вело збиткову господарську діяльність.
Платіжним дорученням №1339 від 12.01.2016 боржник з розрахункового рахунку у АТ КБ "Приватбанк" №НОМЕР_1 перерахував грошові кошти в сумі 1500000,00 грн на рахунок № НОМЕР_4 з призначенням платежу: "Поповнення карт Приват #НОМЕР_3, ІПН НОМЕР_8. Виплата дивідендів згідно рішення учасників товариства №1 від 05.01.2016".
Ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_8 належить ОСОБА_1, що не заперечується відповідачем.
Картковий рахунок №НОМЕР_3 також належить ОСОБА_1 на підставі договору SAMDNWFC00006386352 від 26.06.2014 із АТ КБ "Приватбанк", що вбачається з виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 (НОМЕР_2) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00006386352 від 26.06.2014 за період 12.01.2016 - 04.03.2016.
З довідки АТ КБ "Приватбанк", що подана відповідачем як суду першої інстанції так і апеляційному суду, вбачається, що на підставі договору SAMDNWFC00006386352 від 26.06.2014 ОСОБА_1 належить три додаткові карткові рахунки №№ НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, що мають спільний загальний баланс та обліковуються банківською установою на рахунку НОМЕР_2.
Отже зібраними у справі доказами (випискою з рахунку боржника, випискою з рахунку відповідача) достовірно підтверджується перерахування боржником 12.01.2016 грошових коштів в сумі 1500000,00 грн на користь ОСОБА_1., отримання їх у володіння, користування та розпорядження останнім. Такі обставини також не заперечуються відповідачем.
В той же час, виплата грошових коштів боржником на користь учасника товариства відбулась як виплата дивідендів.
Колегія суддів зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме застосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" від 06.02.2018 № 2275-VIII, який набрав чинності з 17.06.2018, в той час як спірні правовідносини виникли 12.01.2016 в період дії Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991 № 1576-XII.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" в редакції станом на 01.01.2016 учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його  частку  (дивіденди). 
Згідно зі ст. 15 Закону України "Про господарські товариства" прибуток  товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних  та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. З  балансового прибутку товариства сплачуються проценти по кредитах  банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені  законодавством  України податки та інші платежі до  бюджету.  Чистий  прибуток, одержаний після  зазначених розрахунків та сплати дивідендів, залишається у повному  розпорядженні  товариства,  яке  відповідно до установчих документів визначає напрями його використання.
До компетенції загальних зборів належить, зокрема, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) (пункт "д" частини п'ятої статті 41 Закону України "Про господарські товариства").
Тобто, виплата дивідендів товариства з обмеженою відповідальністю може мати місце лише за результатами позитивної діяльності товариства із отримання прибутку та за наявності рішення вищого органу управління - загальних зборів учасників.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, протягом 2013-2015 років товариство-боржник вело збиткову господарську діяльність, а докази прийняття рішення загальними зборами учасників ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" про виплату дивідендів від 05.01.2016 матеріали справи не містять, як і відсутні докази передачі первинної документації боржника, зокрема протоколу № 1 від 05.01.2016, ліквідатору після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.
За таких обставин слід дійти висновку про неправомірну виплату боржником дивідендів, без відповідної правової підстави, на користь його учасника - ОСОБА_1. у 2016 році в сумі 1500000,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. . Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом з тим, як вбачається з поданої позивачем банківської виписки на рахунок боржника 29.02.2016 надійшли грошові кошти в сумі 990000,00 грн та в сумі 500000,00 грн, а 03.03.2016 грошові кошти в сумі 10000,00 грн, а всього 15000000,00 грн.
Грошові кошти були зараховані на розрахунковий рахунок боржника №НОМЕР_1 у АТ КБ "Приватбанк" із призначенням платежу: "Повернення помилково перерахованих коштів зг. акту звірки 1 від 29.02.2016,  
Аналогічні платежі на загальну суму 15000000,00 грн були здійснені 29.02.2016 та 03.03.2016 із карткового рахунку відповідача НОМЕР_5 на рахунок ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт".
Тобто, матеріалами справи (випискою з рахунку ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" та випискою з рахунку ОСОБА_1.) достовірно підтверджується повернення відповідачем та отримання позивачем (боржником) грошових коштів в сумі 15000000,00 грн.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За визначенням ст. 76, 77, 78  ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в порушення вказаних  норм процесуального права щодо визнання доказів належними, допустимими та достовірними, а також визнання поданих сторонами доказів більш вірогідними, помилково відхилив посилання відповідача з огляду на подані ним достатні докази з повернення на користь боржника спірних грошових коштів, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні, дійсним обставинам справи, а як наслідок і до прийняття помилкового рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 1500000,00 грн безпідставно набутого майна (грошових коштів). Відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню. В цій частині належить прийняти нове рішення про відхилення позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу належить відмовити, то відхиленню також підлягають позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних, які нараховані на суму основного боргу згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто з інших підстав ніж визначено судом першої інстанції, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню повністю.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання позовної заяви та розгляд справи апеляційним судом належить покласти на боржника та стягнути на користь відповідача 5763,00 грн витрат по сплаті судового збору при зверненні із апеляційною скаргою.
Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 06.02.2020  у справі № 925/594/18 скасувати.
3. Прийняти нове рішення.
4. Відмовити повністю в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Левченко Наталії Петрівни до ОСОБА_1 про стягнення 2 300 850,00 грн.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт" (ідентифікаційний код 22811041; місцезнаходження: 18001, місто Черкаси, вулиця Кірова, будинок 73, офіс 403) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8; адреса: АДРЕСА_1) 5763 (п'ять тисяч сімсот шістдесят три) грн витрат по сплаті судового збору.
6. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Черкаської області.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2020. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Сотніков 

Судді                                                                                Б.М. Грек
                                                                                О.М. Остапенко