ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДОДАТКОВА
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2020 року 
м. Чернівці
справа № 723/4315/18
провадження № 22-з/822/28/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.
суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.
учасники справи:
позивач Чернівецька міська рада
відповідач ОСОБА_1 
розглянув в порядку письмового провадження заяву  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, орендної плати за землю, за апеляційною скаргою   ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року Чернівецька міська рада звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, орендної плати за землю.
Просили суд, стягнути із ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти, орендну плати за землю, у розмірі 7464 гривень 63 коп. та вирішити питання про судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року позов Чернівецької міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів, орендної плати за землю, задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі 7464 гривень 63 коп. 
Вирішено питання про судові витрати. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 січня 2020 року скасовано.
Провадження у справі за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, орендної плати за землю, закрито.
Короткий зміст вимог заяви
До апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки судом апеляційної інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Згідно з вимогами статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції, зокрема, складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заява  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої   статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
23 березня 2020 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву в якій просив вирішити питання про судові витрати.
Відповідно до частин четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 29 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.87); розрахунком витрат на правову допомогу від 21 січня 2020 року та від 12 лютого 2020 року (а.с.90, 103), квитанцією від 12 лютого 2020 року на суму 5378 гривень 80 коп.(а.с.101); квитанцією від 21 січня 2020 року на суму 8452 гривень 40 коп. (а.с.105), актом приймання-передачі виконаних робіт від 21 січня 2020 року та від 12 лютого 2020 року до договору про надання правової допомоги від 29 листопада 2019 року №27/19 (а.с.100, 104).
З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися ОСОБА_1 адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив: аналіз позовної заяви та склав і направив до суду відзив на позовну заяву; перегляд судової практики та написання апеляційної скарги.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на позовну заяву, перегляду судової практики та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що  зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13831 гривень 20 копійок є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи (ознайомлення з позовною заявою та складання відзиву на неї, перегляд судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Також, з квитанції від 12 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 2881 гривню 50 копійок (а.с.82). 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ
Враховуючи, що під час прийняття апеляційним судом постанови від 12 березня 2020 року у вказаній справі не було вирішено питання про судові витрати, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Керуючись ст. ст. 141,270 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Заяву ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 2881 гривню 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.
Додаткова постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення - 07 квітня 2020 року.
Судді:                                                        М.І. Кулянда 

Н.Ю. Половінкіна 

                                                          О.О. Одинак