ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3567/20 Справа № 177/288/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, ухваленого суддею Суботіною С.А. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2007 між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір KRP0AN20154828, за умовами якого він отримав кредит у 69569,33 грн. на купівлю автомобіля, із сплатою відсотків, який зобов`язався повернути у строк до 24.10.2014. Умовами договору визначено погашення кредитної заборгованості щомісячними платами, який складався з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами за кредитним договором. У разі порушення умов договору, відповідач зобов`язався сплачувати відсотки в подвійному розмірі. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом, на 23.01.2017 року за кредитним договором KRP0AN20154828 від 26.10.2007 утворилась заборгованість в загальному розмірі 106000 грн., з яких заборгованість за кредитом - 52031,50 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом – 26233,35 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4537,44 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 23197,71 грн., які позивач просив суд стягнути на свою користь та судові витрати.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором KRP0AN20154828 від 26.10.2007 в загальному розмірі 25497, 23 грн., яка є заборгованістю за тілом кредиту та у відшкодування судових витрат 384,80 грн. 
В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що банк не повідомляв позичальника про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Пунктом 2.3.1 договору банку надано право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки. Після реалізації транспортного засобу, сума коштів була зарахована на погашення у відповідності до вимог п.3 п.п.3.2 Кредитного договору. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості до 20.02.2012 знаходяться поза межами строку позовної давності, тому відмовив в їх задоволенні. За період з 21.02.2012 по 24.10.2014 строк дії кредитного договору, стягнув заборгованість за кредитом та відсотками по договору без застосування збільшення відсоткової стави через відсутність доказів про їх узгодження. Відрахувавши від розміру заборгованості вартість переданого для продажу позичальником у 2008 році заставного майна.
Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується позивачем АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.
Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір KRP0AN20154828, за умовами якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 69569,33 грн. на придбання транспортного засобу, на строк з 26.10.2007 по 24.10.2014 (а.с.24).
Умовами укладеного договору, розділ 7 передбачено плату за користування кредитом в розмірі 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду розмірі 0,14 % від суми наданого кредиту. Періодом сплати по договору визначено період з «24» по «28» число кожного місяця, в який має бути сплачений щомісячний платіж в розмірі 1153,72 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка включає заборгованість по кредиту, відсоткам та винагороді (а.с. 24).
В пункті 4.5. кредитного договору KRP0AN20154828 сторони обумовили збільшений строк позовної давності тривалістю в 5 років за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди та неустойки. Наслідки невиконання відповідачем умов договору, у вигляді нарахування пені та штрафів, визначені п. 4.1-4.3 договору (а.с. 24).
За наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 23.01.2017 року за кредитним договором KRP0AN20154828 від 26.10.2007 утворилась заборгованість в загальному розмірі 106000 грн., з яких заборгованість за кредитом - 52031,50 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом – 26233,35 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4537,44 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 23197,71 грн.(а.с.11-13).
Між сторонами виник спір щодо належноговиконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги представника позивача про застосування для розрахунку заборгованості підвищеної відсоткової ставки 27,48 ніж обумовлену в договорі 17,16.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.
Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Колегія суддів звертає увагу, що сторони домовилися, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом за умов, визначених п.2.3.1 цього договору. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки ( а.с.27 ).
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом положень частини першої статті 651 та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.
У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 761/37819/15-ц та від 24 липня 2019 року у справі № 428/9266/15-ц.
Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зауважує, що зі змісту листа банку від 25 грудня 2008 року вбачається, що процентна ставка за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року була підвищена 01 лютого 2009 року до 27,48% (а.с.11,169).
АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодного доказу дотримання банком процедури зміни в односторонньому порядку розміру процентної ставки відповідно до умов пункту 2.3.1. договору. Докази відправки поштової кореспонденції, тобто реєстр відправки не свідчать про  її отримання адресатом. За відомостями офіційного сайту Укрпошта https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, за штрих кодом відправки кореспонденції 4993308910230 на ім`я ОСОБА_1 відомості про відправлення відсутні, тому що не зареєстровані в системі.
Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що одностороннє підвищення банком відсоткової ставки за кредитним договором відбулось після законодавчої заборони, зокрема після набуття Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 10 січня 2009 року № 661-VI та з порушенням установленого кредитним договором порядку повідомлення позичальника про таке підвищення.
Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про належне повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки, так як наслідки, підстави для її застосування.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за період з 26 жовтня 2007 року по 20 лютого 2012 року, як по сумі заборгованості за тілом кредиту, так і за заборгованістю по відсоткам, так і по комісії, про застосування наслідків якого заявлено відповідачем. 
Проте, колегія суддів не може погодитися у повному обсязі з порядком нарахування відсотків за користування кредитними коштами, проведений судом першої інстанції.
Як видно станом на 21 лютого 2012 року, тобто в межах строку позовної давності заборгованість за кредитом становила 51548,20 грн., яка складається із 31391,03 грн. поточна заборгованість та 20157,17 грн. – прострочена заборгованість (а.с.12).
Отже, позивач має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами саме в обсязі не повернутих грошових коштів, тобто 51548,20 грн.
Проте, стягненню суд вірно встановив підлягають кошти заборгованості за кредитом - 31391,03 грн. поточна заборгованість, тому що до заборгованості по кредиту простроченої в сумі 20157,17грн. позивачем пропущений строк позовної давності.
З урахуванням відсоткової ставки за кредитом 1,43 % на місяць (п.7.1 договору), суми заборгованості за кредитом на яку підлягає нарахування відсотків – 51548,20 грн., колегія суддів вважає, що за період з 21.02.2012 по 24.10.2014 (32 місяці) позивач має право отримати відсотки за користування кредитом в розмірі 23588,46 грн. (51548,20 грн. х 1,43 %/100% х 32).
З урахуванням суми коштів від реалізації транспортного засобу, переданого заставодержателем за актом від 10 грудня 2008 року в сумі 22500 грн., зарахованих позивачем 27 березня 2014 року на погашення заборгованості за відсотками, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню підлягають відсотки в сумі 1088,46 грн., виходячи з розрахунку 23588,46 грн. - 22500 грн.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
Колегія суддів вважає слушними доводі апеляційної скарги представника позивача в частині необґрунтованої відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог про стягнення пені.
Згідно умов укладеного між сторонами договору п.7.4 передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с.24).
Пунктом 4.5 договору сторонами досягнуто домовленість, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки – пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.9). 
Отже, в межах позовної давності, з 21 лютого 2012 року розмір простроченої заборгованості становив 20157,17 грн. період прострочки до строку дії договору 24 жовтня 2014 року становить 765 днів. Отже, пеня становить 23130,35 грн., виходячи з розрахунку 20157,17 грн. х 0,15%/100%х765 днів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, зміні та збільшенню розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KRP0AN20154828 від 26 жовтня 2007 року з 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2416,08 грн., відповідно розрахунку 4481,50551,20х150%).
Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року змінити в частині визначеного розміру заборгованості за кредитним договором № KRP0AN20154828 від 26 жовтня 2007 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KRP0AN20154828 від 26 жовтня 2007 року в сумі 57147,04 грн., яка складається із 31391,03 грн. заборгованість за кредитом, 1088,46 грн. – заборгованість за відсотками, 1537,20 грн.- заборгованість за комісією, заборгованість за пенею - 23130,35 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплаті судового збору 2416,08 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 12 березня 2020 року. 

Головуючий:

Судді: