ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4132/20 Справа № 180/2417/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого – судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.        

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат”, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, - 

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” (далі — АТ “Марагнецький ГЗК”) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, мотивуючи його тим, що працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на три професійних захворювання. 
       Вказував, що висновком МСЕК від 07 травня 2012 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням.
       Зазначав, що 09 грудня 2014 року висновком МСЕК йому було встановлено 45% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково.
       07 березня 2019 року висновком МСЕК йому визначено 65% втрати працездатності та визнано інвалідом третьої групи від професійних захворювань – 40% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 15% туговухість, на безстроковий термін. 
       Посилаючись на те, що від ряду професійних захворювань він протягом тривалого часу морально та фізично страждає, має натягнуті стосунку з рідними та постійно вимушений звертатися до лікувальних установ, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з АТ “Марагнецький ГЗК” на його користь 186 000 грн. у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди. 
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Марганецький ГЗК» моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просив змінити рішення суду та стягнути на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 186 000 грн. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він має три професійні захворювання у зв`язку з якими переносить не тільки моральні, а й фізичні страждання, потребує забезпечення лікарськими засобами, не має змоги вести звичне життя. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційну скаргу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       24 березня 2020 року відповідач АТ “Марганецький ГЗК” надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що вони щорічно здійснюють фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників та створюють відповідні умови, а заявлений до стягнення розмір моральної шкоди 186 000 грн. не обґрунтований та не підтверджений. 
       24 березня 2020 року відповідач АТ “Марганецький ГЗК” надав клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 
       Ухвалою колегії суддів від 25 березня 2020 року в задоволенні клопотання АТ “Марганецький ГЗК” про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін відмовлено. 
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в задоволення клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін відмовлено, розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити, виходячи з наступного.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів в період з 21 лютого 1977 року по 28 лютого 2007 року на посадах підземного замірника на маркшейдерських та геологічних роботах, підземний електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, підземним вимірювальником, підземним бурильником, підземним кріпильником, гірничим майстром, підземним стволовим, підземним роздавальником вибухових матеріалів (а.с.11-14).
       Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 квітня 2012 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни -24,0 кг (при нормі до 30 кг), робоча поза (вимушена) – вільна, рівень пилу – 1,71-2,2мг/куб.м. (ПДК 2,0 мг/куб.м.), рівень марганцю – 0,26-0,315 мг/куб.м. (ПДК 0,3мг/куб.м.), рівень шуму 63-71дБ (ПДУ 80 дБ) (а.с.15).
       Відповідно до довідки МСЕК від 07 травня 2012 року позивачу первинно безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями - 20% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 10% туговухість (а.с.10).
       Відповідно довідки до акта огляду МСЕК від 09 грудня 2014 року, ОСОБА_1 було первинно встановлено третю групу інвалідності з 09 грудня 2014 року безстроково у зв`язку із професійним захворюванням.
       Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної соціальної допомоги МСЕК від 09 грудня .2014 року, повторно ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, безстроково, встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями - 30% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 5% туговухість (а.с.9).
       Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної соціальної допомоги МСЕК від 07 березня 2019 року, повторно ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, безстроково, встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями - 40% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 15% туговухість (а.с.8).        
       Задовольняючи частково позовні, суд першої інстанції виходив з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить стійкий виражений біль у плечах, обмеження рухів у колінних суглобах, задишку, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65%, період роботи у відповідача на протязі майже 30 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, та вважав необхідним визначити розмір компенсації в сумі 20 000 грн., що на думку суду буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. 
       Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного. 
       Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року №83 (з подальшими змінами та доповненнями), МСЕК Міністерства охорони здоров`я роблять експертизу тривалої або стійкої втрати працездатності, які в кожному конкретному випадку визначають ступінь і тяжкість порушення функцій організму, можливість особи з інвалідністю виконувати роботу за певною професією або роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за основною професією чи близькою для неї за кваліфікацією. 
       Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність.
       Професійна працездатність – здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
       Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності – загальної) працездатності у відсотках.
       Отже, на підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою (у тому числі фізичною особою-підприємцем) внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.
       За змістом пункту одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності,групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).
       Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
       Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).        
       В той же час, враховуючи тривалий час праці на підприємстві позивача в шкідливих умовах, причинно-наслідковий зв`язок такої праці з встановленою останнім висновком МСЕК від 07 березня 2019 року втратою працездатності позивача — 65%, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги про невідповідність визначеного судом розміру моральної шкоди обставинам справи та з урахуванням встановлених у справі обставин, вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне збільшити розмір витрат у рахунок відшкодування моральної шкоди відповідачем позивачу з 20 000 грн. до 60 000 грн. 
       Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,тому підлягає залишенню без змін.
       В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи, звільнення апелянта від сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою, на користь держави з акціонерного товариства “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” підлягає стягненню судовий збір в розмірі 613,80 грн. пропорційно до розміру заявлених та задоволених позовних вимог. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року змінити, збільшити розмір суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнутої з акціонерного товариства “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” на користь ОСОБА_1 , з 20 000 грн. до 60 000 грн.

       В іншій частині рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року залишити без змін.

       Стягнути з акціонерного товариства “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” на користь держави судовий збір в розмірі 613,80 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Повний текст постанови складено 15 квітня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.