Ухвала

07 квітня 2020 року
м. Київ
Справа № 309/1822/17
Провадження № 51-6282 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК Українив касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Проте, засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального кодексу. Вказуючи у касаційній скарзі на незаконність оскаржуваних судових рішень та необхідність їх скасування через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений, наводить доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України, не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено положеннями ст. 436 КПК України. Відповідно до вказаної статті суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, як убачається зі змісту прохальної частини касаційної скарги, вимоги засудженого до суду касаційної інстанції щодо скасування оскаржуваних судових рішень та повернення кримінального провадження на досудове розслідування, не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. 
Колегія суддів касаційного суду звертає увагу засудженого, що чинним кримінальним процесуальним кодексом не передбачена можливість повернення кримінального провадження на додаткове розслідування.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 вказує на незаконність, на його думку, вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, зокрема, через недоведеність участі ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй злочинів та просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо засудженої та закрити кримінальне провадження в частині засудження ОСОБА_5 . 
Так, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК України, касаційну скаргу мають право подати засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого.
Положення вказаної статті кримінального процесуального кодексу встановлюють коло суб`єктів, які мають право на касаційне оскарження, а також для деяких із цих суб`єктів, межі касаційного оскарження.
Отже, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд оскаржуваних судових рішень, в частині, яка не стосується його інтересів, що не передбачено кримінальним процесуальним кодексом.
Згідно з вимогами ч. 5 ст. 427 КПК України, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Оскаржуючи вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, засуджений долучив до касаційної скарги ухвалу суду апеляційної інстанції не оформлену належним чином, як того вимагають положення п. 4 Розділ XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом ДСА № 814 від 20  серпня 2019 року.
Отже, враховуючи зазначене та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ним копії даної ухвали для усунення зазначених недоліків.
При повторному зверненні до суду касаційної інстанції засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цей строк.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року щодо нього, залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                           ОСОБА_3