ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року	Львів	Справа № 500/2588/19 пров. № А/857/3378/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Большакової О.О., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І. 
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі № 500/2588/19 (рішення ухвалено в м. Тернополі, головуючий суддя Мірінович У.А., повне судове рішення складено 27.01.2020) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 0342937-1305-1918 від 03.05.2018, 

                                                     в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 12.11.2019 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0342937-1305-1918 від 03.05.2018, яким визначив позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 10941,33 грн за податковий період 2017 рік.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № 0342937-1305-1918 від 03.05.2018, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Тернопільській області.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не надано належної оцінки представленим податковим органом доказів. Апелянт переконаний., що вказаний об`єкт житлової нерухомості , що належить ОСОБА_1 не підлягає звільненню від оподаткування згідно п.п. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідач, на підставі пункту 266.7 статті 266 ПК, 03.05.2018 прийняв податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 0342937-1305-1918, яким визначив позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 10941,33 грн за податковий період 2017 рік, так як згідно інформаційних баз даних ГУ ДПС в Тернопільської області за позивачем рахується об`єкт житлової нерухомості: будівля, загальною площею 493 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-  рішенням та вважаючи його протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно нарахував позивачу за вказаний об`єкт нерухомості податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 10941,33 грн за податковий період 2017 рік.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У відповідності до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Абзацом 2 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК передбачає, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що у разі наявності об`єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов`язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, на підставі пункту 266.7 статті 266 ПК, 03.05.2018 прийняв податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 0342937-1305-1918, яким визначив позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 10941,33 грн за податковий період 2017 рік.
Вказане податкове повідомлення - рішення винесено на підставі наявної у відповідача інформації згідно інформаційних баз даних ГУ ДПС в Тернопільської області, що за позивачем рахується об`єкт житлової нерухомості: будівля, загальною площею 493 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 55-58).
Разом з тим, як видно з матеріалів справи, а саме згідно договору купівлі - продажу будівлі від 28.07.2016, позивач продав, а гр. ОСОБА_2 купила належну продавцю будівлю, а саме: аптечний склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 493 кв.м. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1074 (а.с. 42-44).  
Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 18.10.2019, зазначений об`єкт нерухомості належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2016, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1074 (арк. справи 45-47).
З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач протиправно нарахував позивачу за вказаний об`єкт нерухомості податкове зобов`язання у 2017 році в розмірі 10941,33 грн, оскільки позивач вже не був власником зазначеного об`єкта нерухомості.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивач 28.07.2016 продав будівлю, а саме: аптечний склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 493 кв.м. іншій особі, як наслідок він у 2017 році не був власником зазначеного об`єкта нерухомості за який відповідач нарахував податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 10941,33 грн за податковий період 2017 рік, а відтак позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.
Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі № 500/2588/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Д. М. Старунський 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
                                                                                Повне судове рішення складено 27.05.2020