П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/911/20	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Нємазєнка Андрія Віталійовича, треті особи - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», Міністерство юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним адміністративним позовом, в якому просив скасувати: постанову державного виконавця Нємазєнка А.В. від 23 травня 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №56466614 про стягнення з нього коштів у розмірі 701180,73 гривні в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 70118,07 гривень; постанову державного виконавця Нємазєнка А.В від 15 листопада 2018 року, винесену в межах ВП №56466614 про стягнення виконавчого збору в сумі 70118,07 гривень; постанову державного виконавця Нємазєнка А.В від 23 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 57762294 щодо стягнення виконавчого збору в сумі 70118,07 гривень.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження по справі за даним позовом в частині визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця Нємазєнка А.В. від 23 травня 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 56466614 про стягнення коштів з позивача у розмірі 701180,73 гривні в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 70118,07 гривень, та про скасування постанови державного виконавця Нємазєнка А.В від 15 листопада 2018 року, винесену в межах ВП № 56466614 про стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 70118,07 гривень.
Також поновлено позивачу строк на  звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 23 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №57762294 щодо стягнення виконавчого збору в сумі 70118,07 гривень.
Крім того, позивачу відмовлено у відстроченні сплати судового збору та позовну заяву в частині визнання протиправною та скасування постанови від 23 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №57762294 щодо стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 70118,07 гривень залишено без руху із наданням десятиденного строку з дня отримання ухвали для усунення зазначених недоліків.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року вказаний позов, в частині вимог, позов по яким було залишено без руху, було повернуто.
Не погоджуючись з даною ухвалою про повернення позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що спірна ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Приймаючи спірну хвалу суд першої інстанції виходив з того, що станом на час винесення спірної ухвали недоліки (крім сплати судового збору), визначені в ухвалі про без руху, позивачем усунено не було.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками та зазначає, що приймаючи ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року та залишаючи частину позовних вимог без руху, суд першої інстанції посилався на недотримання позивачем вимог 160, 161, 287  КАС України, зокрема, зазначення відповідачем безпосередньо державного виконавця, а не відповідний орган державної виконавчої служби (ч.3  ст.287 КАС України); зазначення в якості третіх осіб ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та Міністерства юстиції України без відповідного обґрунтування, яким чином оскарження постанови від 23 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №57762294 щодо стягнення виконавчого збору може вплинути на їх права та обов`язки (ч.4  ст.49 КАС України).
Положеннями статті 160 КАС України визначено вимоги до позовної заяви, не дотримання яких може бути підставами для залишення позову без руху.
Так, відповідно до ч.5 вказаної статті в позовній заяві зазначаються:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;
4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;
10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;
11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
З аналізу наведених положень процесуального законодавства вбачається відсутність обов`язків зазначення позивачем в якості відповідача саме органу державної влади (місцевого самоврядування), а не його посадової особи, та наведення відповідного обґрунтування з приводу того, що спірні правові акти індивідуальної дії можуть вплинути на права та обов`язки третіх осіб, що свідчить про відсутність правових підстав для залишення позову без руху в разі наявності вказаних обставин при поданні позову та, відповідно, для подальшого повернення позову з підстав не усунення наведених недоліків, які, на думку суду першої інстанції, мали місце.
Крім того, стосовно зазначення відповідачем безпосередньо державного виконавця, а не відповідного органу державної виконавчої служби слід зазначити, що ОСОБА_1 в позові було зазначено як безпосередньо державного виконавця, так і сам орган державної виконавчої служби, посадовою особою якого він є.
Окрім іншого, відповідно до ч.3 та 4 ст.48 КАС України  якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
З аналізу наведеного вбачається, що навіть при пред`явленні позову до неналежного відповідача, процесуальним законодавством передбачена можливість заміни судом першої інстанції первісного відповідача належним відповідачем або залучення належного відповідача як другого відповідача, що також виключає можливість залишення без руху та повернення позову з цих підстав.
Також, колегія суддів наголошує, що не зазначення позивачем відповідного обґрунтування, яким чином оскарження постанови від 23 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 57762294 щодо стягнення виконавчого збору може вплинути на права та обов`язки третіх осіб, не може бути правовою перешкодою для відкриття судового провадження, натомість вказані обставини можуть бути встановлені судом під час розгляду спірних правовідносин по суті.
Посилання ж суду першої інстанції на ч.4  ст.49 КАС України, згідно якої у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані правові норми передбачено для випадків вступу суб`єктів в якості третіх осіб у справу, провадження по якій вже відкрито, в той час, як в даному випадку, треті особи були зазначені позивачем при первісному поданні позову.
Таким чином, враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з прийняттям нового рішення з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, оскільки суд першої інстанції не відкривав провадження.
Керуючись статтями: 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року - скасувати.
Прийняти постанову з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.