П О С Т А Н О В А

                                  І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-7832                                                  Головуючий у 1-й інстанції: Баличева М. Б.
Унікальний № 363/756/20                                                                         Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                   за участю секретаря                            Пузикової В. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання договорів дарування недійсними та витребування майна у добросовісного набувача,-
 
                                         у с т а н о в и л а:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання договорів дарування недійсними та витребування майна у добросовісного набувача (а.с.1-12).
Разом із позовом ОСОБА_2 надала до суду заяву про забезпечення позову,  в якій просила забезпечити позовні вимоги шляхом накладенням арешту та заборони відчуження садового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 175,4 кв. м., який розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садівниче товариство «Ветеран», громадська організація (садове товариство «Ветеран»), будинок 212 , на земельній ділянці площею 0,0245 гектара з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 3221888800:38:108:0111, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Ухвалою  Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов, шляхом накладення арешту та заборони відчуження садового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 175,4 кв. м., який розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садівниче товариство «Ветеран», громадська організація (садове товариство «Ветеран»), будинок 212 , на земельній ділянці площею 0,0245 гектара з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 3221888800:38:108:0111, що належить на праві приватної власності  ОСОБА_1 .
Не погодившись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.42-45).
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_2 , адвокат Хомич І. О., заперечував проти її задоволення та вказав, що позивачем до заяви про забезпечення позову було додано копію ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року та копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 95813393 від 30 серпня 2017 року, з яких убачається, що на садовий будинок вже було накладено арешт в рамках іншої судової справи. Зазначає, що законодавством не заборонено забезпечувати позов шляхом накладання арешту та заборони відчуження майна, якщо в рамках іншої судової  справи на таке майно вже було накладено арешт та заборону відчуження, як вид забезпечення позову. Також вказує, що позивачем було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. 
 
В суд апеляційної інстанції  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду, ураховуючи положення ст. 131 ЦПК України, повідомлені належним чином - судові повістки-повідомленнями про час та місце розгляду справи повернулись до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника  ОСОБА_1 , адвоката  Бевз В. В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; представника ОСОБА_2 , адвоката Хомича І. О., який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких підстав.
Судом розглядом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 18 серпня 2006 року до 01 січня 2008 року; визнати спільним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 175,4 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0245 гектара з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер - 3221888800:38:108:0111; визнати недійсним Договір дарування садового будинку, укладений 01 грудня 2011          між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, Семенюк Т. В., за реєстровим № 2364; визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки, укладений 01 грудня 2011    між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, Семенюк Т. В., за реєстровим № 2368; витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_1 садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 175,4 кв. м., який розташований за адресою; АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0245 гектара з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер - 3221888800:38:108:0111, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Оскільки предметом позову є нерухоме майно - садовий будинок, щодо якого відповідачами можуть вчинятися дії, направлені на його відчуження, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні питання забезпечення позову, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення заяви   ОСОБА_2 про забезпечення позову відповідають обставинам справи.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться в нього та в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Частиною першою ст. 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, серед яких: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.
Положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Як зазначено у  постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову -  це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 
У даній справі предметом позову є нерухоме майно - садовий будинок, позивачем, зокрема, заявлено вимогу про витребування цього майна від ОСОБА_1 у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.11).
Це майно може бути у будь-який час відчужене йото титульним власником ОСОБА_1 , а  тому у суду є реальні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення (арешт майна, заборона його відчуження) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, за захистом ОСОБА_2 звернулася до суду. 
З огляду на це доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про намір відповідача вчинити дії, які в майбутньому можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, відхиляються апеляційним  судом як безпідставні. Адже у разі невжиття судом запропонованих позивачем заходів забезпечення позову ОСОБА_2 , по-перше, буде змушена щоденно відслідковувати обставину щодо титульного власника спірного майна, а тому посилання щодо відсутності доказів на підтвердження вчинення дій, спрямованих на відчуження спірного майна у контексті вирішення питання є неприйнятними; по-друге, у разі зміни такого власника, позивач буде змушена вчиняти процесуальні дії, пов`язані із розширенням кола осіб у справі, час вчинення яких обмежений процесуальним законом. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не сплачено судовий збір за подання позову та судом першої інстанції відстрочену позивачу сплату судового збору за подання позову, хоча клопотання про відстрочення не подавалося, також не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не мають правового значення для вирішення питання забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірне майно вже знаходиться під арештом в рамках розгляду іншої справи, також не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки, по-перше, наявність забезпечення іншого позову, яке може бути у будь-який момент скасоване, не перешкоджає вжиттю заходів забезпечення даного позову; по-друге, ці доводи не підтвердженні доказами, хоча апеляційний суд констатує, що у відзиві позивач не оспорив цієї обставини. 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Відповідно до положень ст. 356 ЦПК України, якою визначається форма і зміст апеляційної скарги, апеляційна скарга подається у письмовій формі. В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).
Згідно з вимогами ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Указаний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.
Ураховуючи вищевикладене, додаткові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, зазначені у письмових поясненнях адвоката Бевз В. В. від 09 червня 2020 року, залишаються апеляційним судом без розгляду.
 
Отже висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваної  ухвали  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
 Т. О. Невідома