Ухвала        
 
09 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 636/208/19
 
провадження № 61-5379ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Акцент-банк» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31 липня         2019 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), Акціонерного товариства «Акцент-банк» (далі - АТ «Акцент-банк») про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів задоволено частково.
Розірвано кредитний договір (заява позичальника № АВНОRS204290101229) від 03 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» з 06 вересня 2018 року.
Припинено договірні зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором (заява позичальника № АВНОRS204290101229) від 03 вересня 2018 року з  06 вересня 2018 року.
Розірвано договір (індивідуальний номер замовлення GB00229)                             від 03 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором (індивідуальний номер замовлення GB00229) від 03 вересня  2018 року у розмірі 13 088 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відсотків за користування кредитом за період часу з 06 вересня 2018 року до дня повернення коштів кредитодавцю згідно з розрахунком кредитодавця.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Додатковим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області                     від 29 серпня 2019 року стягнуто з ФОП ОСОБА_2 та АТ «Акцент-Банк» в рівних частинах в дохід держави судовий збір у розмірі 11 526 грн.
 
Постановою Харківського апеляційного суду 21 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 липня 2019 року змінено.
Додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області                         від 29 серпня 2019 року скасовано.
У частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору (заява позичальника № АВНОRS204290101229)                   від 03 вересня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк»; припинення договірних обов`язків ОСОБА_1 за кредитним договором (заява позичальника № АВНОRS204290101229) від 03 вересня 2018 року з 06 вересня 2018 року; стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за період часу з                           06 вересня 2018 року до дня повернення коштів кредитодавцю згідно з розрахунком кредитодавця; стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за нанесення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
В іншій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області                 від 31 липня 2019 року залишено без змін.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі                           1 536,80 грн.
 
У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 постанову Харківського апеляційного суду 21 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Крім того касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки у касаційній скарзі ОСОБА_1 просить: скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 06 лютого                   2020 року в частині незадоволених позовних вимог; в частині позову до ФОП ОСОБА_2 розглянути та винести своє рішення щодо стягнення на його користь неустойки у розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки повернення грошей у розмірі 15 182 грн; в частині додаткового позову до АТ «Акцент-Банк» розглянути та винести своє рішення щодо зобовязання АТ «Акцент-Банк» повернути на його рахунок грошові кошти у розмірі 11 733 грн и зарахувати їх на погашення заборгованості за кредитом, що не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
Ураховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу, прохальна частина якої повинна бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України, із зазначенням судових рішень, які він просить скасувати, а також яке рішення просить ухвалити за результатами розгляду його касаційної скарги; зазначити у касаційній скарзі підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги та копії скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду 21 лютого 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, але який не може перевищувати десяти днів з дня закінчення карантину.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець