Постанова
Іменем України
 
16 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 333/387/17
провадження № 61-21059св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А. 
Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Міністерство внутрішніх справ України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року 
у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С., 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що він проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан у період з 25 березня 
по 12 листопада 1981 року.
Зазначав, що при виконанні службового обов`язку  ОСОБА_1 отримав осколкові поранення голови, обох ніг у вигляді рубців на шкірі правої щічної ділянки, правої нижнє-щелепної ділянки, правої підочної ділянки, на переднє-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, внаслідок чого у нього розвинулись захворювання: «Стійкі наслідки ЧМТ, контузії головного мозку (1981 pік). Посттравматичний церебральний арахноїдит з лікворо-динамічними кризами. Посттравматична енцефалопатія ІІ-ІІІ ступеню (Церебральний атеросклероз II ступеню, МА брючної аорти, гіпертонічна хвороба II ступеню) Двостороння пірамідна недостатність, виражені вестибуло-атактичні порушення. Кризи симпато-адреналового характеру 1-2 рази на тиждень. Стійкий цефалічний синдром. Гіпомнестичний синдром. Виражений антено-тривожно-невротичний синдром. Вірусний гепатит. Цукровий діабет. Стенокардія напруження III ФК», що підтверджується постановою військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» від 09 грудня 2016 року № 12, висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 01 грудня 2016 року № 2807/Ж, довідкою для МСЕК від 01 грудня 2016 року № 1634184, виписними епікризами 
№ 2415, № 3428, консультативним висновком Державної установи «Інституту отоларингології ім. проф. О. С. Коломійченка Національної Академії медичних наук України» від 01 грудня 2016 року № 19114/16.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 15 листопада 2016 року 
серії АВ № 0820098 та від 28 грудня 2016 року серії АВ № 0823005 йому встановлена перша «Б» група інвалідності.
Зазначав, що внаслідок захворювань та поранень, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з пораненнями та захворюваннями, отриманими під час захисту Вітчизни, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Він не може забезпечувати себе та свою родину на тому ж рівні, не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний комфорт, порушена його душевна рівновага, він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Моральну шкоду він оцінює в 100 000 грн.
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 просив суд стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) 
у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 
2017 року Клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем задоволено. Замінено у цій справі первісного відповідача Міністерство оборони України на належного відповідача МВС України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 
2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з МВС України на користь ОСОБА_1 100 000 грн у порядку відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання поранень і хронічних захворювань та стійкої втрати працездатності, які пов`язане із проходженням військової служби в Демократичній Республіці Афганістан, оскільки захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де проходили воєнні дії, тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу МВС України задоволено.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 
2017 року скасовано та прийнято нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до МВС України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач отримав поранення (травму) при виконанні службових обов`язків в Демократичній Республіці Афганістан, тобто до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (який набув чинності після 20 грудня 1991 року) та ЦК України, коли діючим законодавством не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги ОСОБА_1 
не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 03 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду 
є незаконним та не обґрунтованим.
Вважає, що всі обставини, на які він посилався як на підставу позовних вимог є доведеними, а надані ним докази підтверджують вказані обставини.
Посилається на статті 23 та 1167 ЦК України, статтю 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У липні 2018 року МВС України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено 
з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 27 квітня 1983 року № 173 проходив військову службу на території Афганістану 
у період з 25 березня 1981 року по 12 листопада 1981 року. Згідно з переліком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 
№ 63 від 08 грудня 1994 року, на території Афганістану у період з квітня 
1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії (а.с. 19).
При виконанні службового обов`язку  ОСОБА_1 отримав осколкові поранення голови, обох ніг у вигляді рубців на шкірі правої щічної ділянки, правої нижнє-щелепної ділянки, правої підочної ділянки, на переднє-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, внаслідок чого у нього розвинулись захворювання: «Стійкі наслідки ЧМТ, контузії головного мозку (1981 pік). Посттравматичний церебральний арахноїдит з лікворо-динамічними кризами. Посттравматична енцефалопатія ІІ-ІІІ ступеню (Церебральний атеросклероз II ступеню, МА брючної аорти, гіпертонічна хвороба II ступеню) Двостороння пірамідна недостатність, виражені вестибуло-атактичні порушення. Кризи симпато-адреналового характеру 1-2 рази на тиждень. Стійкий цефалічний синдром. Гіпомнестичний синдром. Виражений антено-тривожно-невротичний синдром. Вірусний гепатит. Цукровий діабет. Стенокардія напруження III ФК», що підтверджується постановою військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» від 09 грудня 2016 року № 12, висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 01 грудня 2016 року № 2807/Ж, довідкою для МСЕК 
від 01 грудня 2016 року № 1634184, виписними епікризами 
№ 2415, № 3428, консультативним висновком Державної установи «Інституту отоларингології ім. проф. О. С. Коломійченка Національної Академії медичних наук України» від 01 грудня 2016 року 
№ 19114/16 (а.с.11-18, 20, 22, 23).
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0820098 від 15 листопада 2016 року та серії АВ № 0823005 від 28 грудня 2016 року йому встановлена перша «Б» група інвалідності (а.с.18).
Позивач неодноразово проходив курси стаціонарного лікування в медичних установах у зв`язку з наявними у нього травмами та захворюваннями.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, 
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку 
з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови 
від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Статтею 17 цього Закону визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України(справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється 
з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода.
Законодавство, що було чинним на час отримання позивачем ушкодження здоров`я (1981 рік), не містило положень про відшкодування моральної шкоди.
Встановивши, що ОСОБА_1 отримав поранення, які стали підставою для встановлення йому першої «Б» групи інвалідності, під час проходження військової служби у Демократичній Республіці Афганістан, де велися бойові дії, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди саме на МВС України, яке було утворено після отримання позивачем цих поранень, відсутні.
В результаті розгляду справи судами не встановлено протиправності дій або бездіяльності МВС України (його посадових осіб), причинного зв`язку між хворобами позивача, які настали внаслідок проходження військової служби у Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої армії в період бойових дій, та будь-якими діями або бездіяльністю МВС України.
Посилання касаційної скарги на постанову Верховного Суду України 
від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14 є безпідставним, оскільки Верховний Суд України у своїй постанові вказав про наявність підстав для покладення на Міністерство оборони України обов`язку відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час (як джерела підвищеної небезпеки, яке перебуває у віданні міністерства), та шкоду, яку було заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень. Тобто, судами у справі № 3-86гс14 було встановлено протиправність дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень. Таких обставин при розгляді справи, рішення в якій оскаржуються, встановлено не було.
Інші доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                        Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк