ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5023/20 Справа № 171/1019/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.,
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони
позивачка: ОСОБА_1 ,
відповідачка: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Яковченко Валерій Іванович, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Хоруженко Н.В. у місті Апостолове Дніпропетровської області о 10 годині 22 хвилин та повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1  звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працює помічником вихователя в дошкільному навчальному закладі «Дзвіночок» Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. 
04.02.2019 року відповідачка ОСОБА_2 розповсюдила інформацію, шляхом звернення до директора дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» Лукши В.Б., до виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради, звернення на урядову гарячу лінію 1545, реєстраційний індекс НОМЕР_1 -9076467 від 19.02.2019 року та гарячу лінію голови Дніпропетровської облдержадміністації, 20.02.2019 року, реєстраційний індекс НОМЕР_2 про те, що ОСОБА_1 поводилася агресивно по відношенню до її онуки, говорила їй, що та не красива, неслухняна, після чого штовхнула онуку кулаком, довела дитину до нервового зриву, чим вона надто обурена, прохає посприяти у звільненні позивачки ОСОБА_1 з займаної посади. 
Інформація розповсюджена в такий спосіб є недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки.
Висловлювання відповідачки про агресивне поводження ОСОБА_1 по відношенню до онуки відповідачки, висловлювання нею образливих слів та штовхання кулаком є фактичними даними і тому такі висловлювання не можуть вважатись оціночними судженнями.
Вважає, поширену відповідачкою недостовірну інформацію негативною і такою, що має ознаки наклепу, яка принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності позивачки. 
Негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох громадян села та батьків дітей, які водять своїх дітей до дошкільного навчального закладу і тим самим суттєво принижує честь та ділову репутацію позивачки серед широкого кола осіб. З огляду на дані обставини моральну шкоду позивачка оцінює у 6 000, 00 грн.
Просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 04.02.2019 року про те, що позивачка «поводилась агресивно по відношенню до її онуки ОСОБА_3 , говорила їй що та не красива та не слухняна, після чого штовхнула онуку кулаком, довела дитину до нервового зриву»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом озвучення ОСОБА_2 на найближчих загальних зборах батьків дітей вихованців та всіх працівників дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, які відбудуться у дошкільному навчальному закладі «Дзвіночок» Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області у строк не більше 30 календарних днів з дня набрання сили судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: « 04.02.2019 року мною, ОСОБА_2 озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що вона «поводилась агресивно по відношенню до моєї онуки ОСОБА_4 , говорила їй, що та не красива та не слухняна, після чого штовхнула онуку кулаком, довела дитину до нервового зриву»; стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 6 000,00 гривен.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровсьокї області від 12 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Яковченко В.І., ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що твердження відповідачки є абсолютною брехнею, її висловлювання про агресивне поводження по відношенню до її онуки, висловлювання образливих слів та штовхання кулаком є фактичними даними і не може вважатись оціночними судженнями.
Вважає, що  інформація, поширювана щодо позивачки відповідачкою, по-перше має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про негативне ставлення позивачки, як помічниці вихователя, до дітей та вказує, що вона може дозволити фізичний вплив на дітей, які знаходяться в даному дошкільному закладі, що порушує немайнові права позивачки, по-друге не є оціночним судженням.
На думку позивачки, вона довела факт поширення про неї негативної та недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію і викладене не є оціночним судженням. Суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги докази надані позивачкою. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду, як законне, обґрунтоване, ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Яковченка В.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради №03.04-08 від 06.02.2019 року про створення комісії з розгляду скарги ОСОБА_2 від 05.02.2019 року щодо грубого поводження помічника вихователя ОСОБА_1 до онуки Найміри, з метою з`ясування обставин і причин конфлікту, що стався з бабусею вихованки дошкільного закладу « ОСОБА_5 » ОСОБА_3 , створено комісію з розгляду скарги (а.с.17).
19.02.2019 року ОСОБА_2 звернулась на урядову гарячу лінію 1545 Дніпропетровського обласного контактного центру, реєстраційний індекс НОМЕР_3 , зі скаргою на няню дитячого садочка с. Вільне ОСОБА_1 , яка грубо поводить себе з дітьми, просить провести перевірку даної ситуації та звільнити ОСОБА_1 із посади няні.(а.с.18).
20.02.2019 року ОСОБА_2 звернулась на гарячу лінію голови Дніпропетровської облдержадміністрації, реєстраційний індекс НОМЕР_2 , зі скаргою на ОСОБА_1 , помічника вихователя дитячого садочка «Дзвіночок» з приводу агресивної поведінки по відношенню до її онуки. ОСОБА_1 сказала онуці, що та не красива та не слухняна та штовхнула онуку кулаком, довела дитину до нервово зриву, чим заявниця надто обурена, просить сприяти у звільненні ОСОБА_1 з займаної посади, (а.с.19).
З інформацією такого ж змісту відповідачка звернулась до відділу освіти Виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради, Депатраменту освіти і науки облдержадміністрації, Уповноваженого Президента України з прав дитини. 
Відповідно до відповіді сектору освіти Виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради № 18.4/11 від 26.02.2019 року стосовно звернення № МІ-9076467 від 19.02.2019 року сектором освіти вивчено питання щодо грубої поведінки помічника вихователя з дітьми ЗДО «Дзвіночок». Зі слів завідуючої ЗДО «Дзвіночок» та персоналу закладу зауважень не виявлено стосовно виконання обов`язків ОСОБА_1 . Психологом встановлено, що в садочку панує сприятлива емоційна обстановка, діти почувають себе там комфортно. Батьки задоволені поведінкою ОСОБА_1 та виконанням нею професійних обов`язків. Зі слів старости с. Вільне заявниця ОСОБА_2 має постійні конфлікти з односельчанами, конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник на ґрунті особистих неприязних сусідських відносин. Тому прохання звільнити помічника вихователя відхилено (а.с.20).
За результатами перевірки, проведеної комісією з розгляду скарги ОСОБА_2 від 05.02.2019 року щодо грубого поводження помічника вихователя ОСОБА_1 до онуки Найміри, з метою з`ясування обставин і причин конфлікту, що стався з бабусею вихованки дошкільного закладу « ОСОБА_5 » ОСОБА_3 , факти заявлені у зверненні ОСОБА_2 підтвердження не знайшли.
Відповідно до характеристики помічниці вихователя ОСОБА_1 , виданою завідуючою дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» від 23.04.2019 року, ОСОБА_1 працює в ДНЗ «Дзвіночок» з 01.02.2019 року на посаді помічника вихователя. За час роботи зарекомендувала себе як старанний, дисциплінований, охайний працівник. Дотримується норм поведінки, прийнятих в закладі. Старанно виконує свої обов`язки. Претензій та зауважень до роботи не надходило не від батьків, не від працівників (а.с.26).
Згідно списку з підписами батьків змішаної групи ЗДО «Дзвіночок» від 19.04.2019 року, батьки вихованців ЗДО «Дзвіночок» ніяких претензій не мають до ОСОБА_1 та її роботою задоволені (а.с.27).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову. Відповідачка діяла в межах своїх прав, що надані їй Конституцією України та ЗУ «Про звернення громадян».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступних обставин.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною четвертою статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Кожен має право на повагу до його гідності.
Згідно з положень статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.
В той же час цивільним законодавством не визначено понять гідності та честі.
Однак, виходячи з загальноприйнятих норм і правил поведінки в суспільстві, можна зробити висновок, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб – підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Таким чином, честь є ніби мірилом гідності громадянина в очах громадської думки та інших громадян.
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням,використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
У пунктах 1, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
Згідно ст. 1, 11 Закону України «Про інформацію», інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Інформація   про   фізичну   особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну   особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Відповідно до ст. 28 ЦК України,  фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.
Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Під поширенням інформації розуміють опублікування в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до положень ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про те, що інформація є оціночним судженням не відповідає дійсності, оскільки у всіх листах-зверненнях йде мова про відповідача як про особу, яка зверталась до різних контролюючих органів з відповідними заявами та скаргами.
Пункт 16 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
З матеріалів справи вбачається, що інформація в зверненнях відповідача до контролюючих органів не була позбавлена підгрунття і не була вчинена для того, щоб принизити честь, гідність та ділову репутацію позивачки Вказані звернення зовсім не стосувалося приватного життя позивачки чи її родичів, а булі спрямовані виключно на її поведінку як, співробітника дитячого садочку, твердження відповідачки відображали, скоріше, судження та критичну оцінку про професійну позицію та відношення позивача до дитини, як помічниці вихователя, ніж недостовірну інформацію, яка принижує честь і гідність.
Зокрема, за результатами перевірки, проведеної комісією з розгляду скарги ОСОБА_2 від 05.02.2019 року щодо грубого поводження помічника вихователя ОСОБА_1 до онуки Найміри, з метою з`ясування обставин і причин конфлікту, що стався з бабусею вихованки дошкільного закладу « ОСОБА_5 » ОСОБА_3 , факти заявлені у зверненні ОСОБА_2 підтвердження не знайшли.
Отже, у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, зазначена обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.
Такий висновок узгоджується  з правовою  позицією   Верховного Суду у справі № 727/5418/17 від 21 березня 2019 року, яка  відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України  враховується  судом  апеляційної іінстанції
Зі змісту заяв вбачається, що причиною звернення  ОСОБА_2 до контролюючих органів, стала  неналежна  поведінка позивачки ОСОБА_1 , що є реалізацією права відповідачки на звернення, відповідно до статті 40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян».
За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорювана позивачкою інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки у цьому випадку має місце реалізація відповідачкою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачки, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Яковченко Валерій Іванович – залишити без задоволення.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 19 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: