ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року	Львів	Справа № 300/342/20 пров. № А/857/5771/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                                    Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                        Попка Я.С., Сеника Р.П.
з участю секретаря судового засідання                                       Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року, ухвалене суддею Главач І.А. у м. Івано-Франківську об 15 год. 32 хв. у справі № 300/342/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                          В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 18032-13 від 25.05.2017 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.05.2017 року відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № 18032-13, яким визначив суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 13381,76 грн.
Вказане рішення відповідача позивач вважає протиправним, оскільки, на думку позивача у нього був відсутній обов`язок сплачувати  податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, зважаючи на те, що орган місцевого самоврядування не приймав рішення про встановлення вказаного податку на 2016 рік.
Позивач вважає, що відповідач прийнявши оскаржене рішення, порушив його право на володіння майном, захист якого, на думку позивача, можливий шляхом скасування податкового повідомлення-рішення.
Позиція відповідача у справі зводиться до того, що за даними камеральної перевірки позивач порушив строки сплати узгоджених податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік. Підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю. 
Тому, відповідач вважає, що позивач мав обов`язок сплатити податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач  зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову і виходить з мотивів, які аналогічні тим, що наведені у позовній заяві.  
Водночас, апеляційний суд зазначає, що клопотання сторін про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням Кабінетом Міністрів України на території України карантину з метою запобігання поширення коронавірусної інфекції, на думку апеляційного суду, необхідно залишити без задоволення, оскільки відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, в той час як матеріли адміністративної справи чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування містяться у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, а також у апеляційній скарзі, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог та прийняття законного і обґрунтованого судового рішення. 
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Апеляційний суд встановив те, що позивачу на праві власності належать виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня) по АДРЕСА_1 , загальною площею 1026,6 кв.м.
25.05.2017 року відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № 18032-13, яким визначив позивачу розмір податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 13381,76 грн.
Рішенням тридцять п`ятої сесії шостого демократичного скликання Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року «Про встановлення місцевих податків і зборів та ставки акцизного податку на території Березівської сільської ради» затверджено Положення про податок на майно згідно з додатком 2, у пункті 2 якого встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості (комерційної нерухомості), які перебувають у власності фізичних осіб на рівні 2 відсотків мінімальної заробітної плати.
Пунктом 4 рішення № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року визначено, що пункт 2 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» додатку 2 Положення про податок на майно в частині платників податків - фізичних осіб набирає чинності з 1 січня 2016 року.
Рішенням третьої сесії сьомого демократичного скликання Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 1-1-3/2016 від 31 січня 2016 року «Про встановлення місцевих податків і зборів та ставки акцизного податку на території Березівської сільської ради» затверджено Положення про податок на майно згідно з додатком 2, у пункті 2 якого встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості (комерційної нерухомості), які перебувають у власності фізичних осіб на рівні 3 відсотків мінімальної заробітної плати.
Пунктом 4 рішення № 1-1-3/2016 від 31 січня 2016 року визначено, що пункт 2 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» додатку 2 Положення про податок на майно в частині платників податків - фізичних осіб набирає чинності з 1 січня 2017 року.
Цим рішенням визнано таким, що втратило чинність рішення № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року про встановлення місцевих податків і зборів на території Березівської сільської ради у 2015 році.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування податковим органом податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки виходячи з норм Податкового кодексу України із застосуванням їх мінімальних ставок є правомірним та узгоджується із нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.
Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким статтю 266 Податкового кодексу України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладено в новій редакції.
У відповідності до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Апеляційний суд встановив те, що рішенням Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року встановлено ставки податків і зборів, які справляються на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області на 2015 рік, в тому числі і податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. При цьому, податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб встановлений органом місцевого самоврядування на 2016 рік, зважаючи на встановлену рішенням дію відповідних положень починаючи з 01.01.2016 року.
Аналогічно сформльоване і рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 1-1-3/2016 від 31 січня 2016 року, лише з тією відмінністю, що ставки податків і зборів цим рішенням встановлені на 2016 рік, за винятком положень про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, дія яких починається з 01.01.2017 року, а податок встановлений на 2017 рік.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року втратило чинність на підставі рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 1-1-3/2016 від 31 січня 2016 року, лише в частині встановлення місцевих податків і зборів на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області у 2015 році, про що прямо вказано у цьому рішенні.
Оскільки, податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яке перебуває у власності фізичних осіб, встановлений на 2016 рік, то дія положень рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року щодо ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, на думку апеляційного суду, зберігає свою чинність. 
Отже, апеляційний суд констатує той факт, що позивач мав обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у 2016 році за ставкою, яка встановлена  рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року.
Враховуючи те, що позивач не виконав цього обов`язку, відповідач правомірно виніс оскаржене податкове повідомлення-рішення.
Водночас суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з тих мотивів, що позивач має обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки не за ставкою встановлено рішенням Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року, оскільки таке витратило чинність у січні 2016 року, а виходячи з мінімальної ставки цього податку відповідно до норм Податкового кодексу України.
З цього приводу апеляційний суд зазначає те, що відповідно до підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Однак, відповідно до норм цього Кодексу, мінімальна ставка податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, цим Кодексом не встановлена.
Отже, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з неправильних міркувань.
Тому, на підставі наведених вище доводів та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, встановивши обов`язок позивача сплачувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, однак при формуванні цього висновку виходив з помилкових мотивів.
Відповідно до частини 1 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, оскільки висновок суду про відмову в задоволенні позову є вірним.
09.06.2020 року на адресу апеляційного суду надійщла заява від ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.
Однак, відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають, оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в справі № 300/342/20 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову. 
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити з мотивів, що викладені в мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	              Р. Б. Хобор 	
судді	 	              Я. С. Попко 	
 	 	              Р. П. Сеник  	
Повний текст постанови складений  09.06.2020 року