Справа № 462/4951/19                                Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/3865/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.
при секретарі Матяш С.І.
з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року ОСОБА_3  звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2  не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , вселити його у вказану квартиру та зобов`язати надати ключі від такої. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 січня 1970 року його матері ОСОБА_4 видано ордер на зайняття квартири АДРЕСА_1 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . Його мати ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, на даний час в спірній квартирі залишились зареєстрованими він та його син ОСОБА_2 , відповідач по справі. При цьому, зазначає, що відповідач впродовж двох років чинить йому перешкоди у користуванні вказаною квартирою, вигнав його, викинув його речі, змінив замок у вхідних дверях і він повністю позбавлений можливості будь-якого доступу до спірного житла. З даного приводу звертався в правоохоронні органи, іншого постійного місця проживання він не має і змушений винаймати інше житло. Крім того, відповідач намагається зняти його з реєстрації за вказаною адресою. При цьому, як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 9, 64 ЖК України.
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволено повністю.
Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 .
Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 надати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН2470815977, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ключі від вказаної квартири.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 768, 40 грн.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на недоведеність позивачем належними доказами наявність перешкод для нього у користуванні квартирою, які створені відповідачем. Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
06 березня 2020 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Звертає увагу, що доводи апеляційної скарги суперечать встановленим судом обставинам справи. Просить в задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.
        Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, та пояснення представника позивача на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , суд виходив з тих обставин, що позивачу, який є членом сім`ї наймача, створюються певні перешкоди у праві користування спірною квартирою, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту, зокрема усуненню перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення у дану квартиру.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 січня 1970 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , сім`я якої складається з чотирьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 видано ордер №00/385 серія АБ на зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Згідно з ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
У відповідності до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Нове» від 29.07.2019 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 – державна, у такій зареєстровано дві особи: ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_2 (внук), а гр. ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала за вказаною адресою до дня смерті (а.с. 11).
Реєстрація сторін у спірній квартирі свідчить про те, що вони вселились у квартиру зі згоди наймача.
Також встановлено, що позивач не має доступу до спірної квартири, відповідач замінив замки у вхідних дверях, не надає йому ключі, не пускає його у спірну квартиру, тому він позбавлений можливості користуватися вказаною квартирою.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи заяв, ОСОБА_3 20.05.2019 року звертався до директора ЛКП «Нове», а 22.07.2019 року до голови районної адміністрації щодо недопущення складання акту про його непроживання за адресою: АДРЕСА_2 та недопущення його виписки з вказаної квартири (а.с. 7, 9).
Крім того, позивач звертався до Залізничного ВП щодо перешкоджання йому у користуванні кв. АДРЕСА_1 його сином, відповідачем по справі ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 01.07.2019 року. З даної відповіді вбачається, що відносини, які виникли між сторонами мають цивільно-правовий характер та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 8).
Допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_7 , рідна сестра позивача, дала показання суду, що відповідач близько двох років тому вигнав її брата ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та викинув його речі. Мирно врегулювати даний спір їм не вдалося і брат з даного приводу звертався в поліцію. Крім того, іншого житла позивач немає, на даний час тимчасово проживає в квартирі однієї жінки. Також, зазначила, що їй відомо, що через місяць після смерті її матері відповідач звертався в ЛКП «Нове» з приводу питання виписки позивача із спірної квартири.
Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Положеннями п. 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачу, який є членом сім`ї наймача, створюються певні перешкоди у праві користування спірною квартирою, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту, зокрема усуненню перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення у дану квартиру.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не дають підстав вважати позовні вимоги ОСОБА_3 безпідставними. Скаржником не надано жодних доказів в підтвердження того, що ним не чинилися та не чиняться позивачу певні перешкоди у праві користування спірною квартирою.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.О. Шеремета