ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 р.	Справа № 520/5618/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Зеленського В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.12.19 у справі № 520/5618/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
           третя особа       Головне територіальне управління юстиції у Харківській області 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

 Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 )  про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі №520/5618/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №520/5618/19 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги заявник вказує на те, що встановлення судового контролю має забезпечити виконання судового рішення, а суд вправі його встановити та належно захистити права та охоронювані законом інтереси позивача. Звертає увагу на те, що контроль за виконанням судових рішень згідно ст.129-1 Конституції України здійснює суд, посилається на рішення Європейського суду з прав людини.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегією суддів установлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі №520/5618/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі №520/5618/19, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами; застосування судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є прерогативою суду, його правом, а не обов`язком, і встановлюється виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення позивача із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 02.07.2019 у справі №520/5618/19 є передчасним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до  виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Положеннями статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень.
Відповідно до частини першої та пункту 16 частини третьої статті 18 Закон України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною), що передбачено частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. 
За частиною другою та третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Колегія суддів ураховує, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у цій справі не вирішувалось питання про його негайне виконання. А відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що таке рішення суду має бути виконане відповідачем у розумний строк.
Водночас, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача щодо виконання рішення суду, яке порушує права та законні інтереси позивача.
Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Оскільки під час розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення у адміністративній справі від 26.11.2019 ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено, що державним виконавцем було використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного виконання судового рішення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звернення ОСОБА_1 у порядку статті 383 КАС України до суду є передчасним.
Також, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1  не надав доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, ані до суду першої інстанції, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Судом апеляційної інстанції як судом першої інстанції  не встановлено свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Зазначення позивачем в апеляційній скарзі рішень Європейського суду з прав людини ґрунтується на довільному їх трактуванні, а тому не вимагає детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволені заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що за приписами частини першої статті 382 КАС України судовий контроль може здійснювати суд, який ухвалив рішення, тобто процесуальний закон не надає можливості суду апеляційної інстанції встановити судовий контроль у рішенні, яке апеляційним судом не приймалося. Суд апеляційної інстанції наділений таким правом лише під час прийняття постанови у справі.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та правильно вирішив справу, тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №520/5618/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський	
Судді	   	І.С. Чалий    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  20.03.2020 року