ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року	Львів	Справа № 140/329/20 пров. № А/857/4155/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді -                                     Макарика В.Я.

суддів -                                                          Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Сорока Ю.Ю., м. Луцьк) у справі №140/329/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В:          

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради в якому просив зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради поновити пільги за ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 19.03.2019 року.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 , як учаснику війни, у поновленні пільг, визначених ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Департамент соціальної політики Луцької міської ради поновити ОСОБА_1 , як учаснику війни, пільги, визначені ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 19.03.2019.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив відповідач Департамент соціальної політики Луцької міської ради, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 27.01.2004 Управлінням праці та соціального захисту населення Луцької міської ради та має право та пільги, встановлені   Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Позивач звертався до відповідача із заявами щодо виконання рішення Конституційного суду від 18.12.2018 №12-р/2018 щодо надання учасникам війни пільг, передбачених   ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Департамент соціальної політики Луцької міської ради у листах від 16.06.2019 №Б-123/3/060/20-11 та від 20.01.2020 №11-2-9/263 зазначив, що пільги, зокрема на комунальні послуги та за користуванням житлом, надаються за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу. Оскільки дохід сім`ї позивача перевищує цю величину (у 2019 році - 2690 грн., а в 2020 році - 2940 грн.), позивач не має права на отримання пільг.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначається   Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ   (далі - Закон №3551-ХІІ).
Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII   статтю 14 Закону №3551-XII доповнено частиною 6 (підпункту 1 пункту 9 розділу I   Закону України від 28.12.2014 №76-VIII), за змістом якої 50-процентна пільга на оплату житлово-комунальних послуг надається за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Підпункт 1 пункту 9 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрав чинності з 01.01.2015, норми цього Закону, в частині врахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї при наданні пільг набули чинності з 01.07.2015.
Рішенням Конституційного Суду України в справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 9 розділу I   Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII (справа про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей) від 18.12.2018 №12-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема: підпункт 1 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII; частину 6 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ.
Пунктом 2 цього Рішення встановлено, що визнані неконституційними положення законів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ   - втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Конституційний Суд України зазначив, що встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність вказаного Закону, підриває довіру до держави (абзац 2 пункту 5).
Конституційний Суд України вважає, що соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність   Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту (абзац 3 пункту 5).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 (справа про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей) встановлено, що в зв`язку з тим, що, зокрема: підпункт 1 пункту 9 розділу I   Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII; частина 6 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ - втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме, зокрема, частина 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII у редакції до внесення змін   Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII   та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ, визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018, втратили чинність 18.03.2019.

Таким чином, з 19.03.2019 застосуванню підлягають положення частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ, в редакції чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII.

Отже, з 19.03.2019 позивач має право на пільги, передбачені   ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" тому, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, відмовляючи ОСОБА_1 , як учаснику війни, у поновленні пільг, визначених ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 19.03.2019.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-
          
                                                    П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі №140/329/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України з урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель