ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2939/18	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Будішевської Л.О., Лавриненко Л.В.,
при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.,
за участю представників:
від Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" –    Лобанов Р.М.,
від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях – Десятова Н.А.,
розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2020, прийняте суддею     Рогою Н.В., м. Одеса, повний текст складено 28.01.2020,
у справі №916/2939/18
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод"
до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 р. Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський виноробний завод" звернулося з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в якому з урахування заяви №284 від 18.12.2019 (вх.№26266/19 від 19.12.2019) просило внести зміни до укладеного між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями) шляхом викладення пункту 3.2 зазначеного договору оренди в наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2018 року 166861,86 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що передбачена договором оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями) орендна плата за базовий місяць розрахунку серпень 2011 року у розмірі 202391,10 грн суперечить положенням пунктів 5, 12 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011), оскільки визначена без застосування даних незалежної оцінки державного майна.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2019 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №916/2939/18.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 у справі №916/2939/18 (суддя Рога Н.В.) позов задоволено; внесено зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями), укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський виноробний завод", шляхом викладення пункту 3.2 зазначеного договору оренди в наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. №961) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2018 р. 166861,86 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством"; стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на користь Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн.
Судове рішення мотивоване наявністю правових підстав для внесення змін до укладеного між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями) у зв`язку зі зміною встановленого законодавством порядку визначення розміру орендної плати за державне майно.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 у справі №916/2939/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що прийнята вже після укладення договору про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 постанова Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011, на підставі якої внесено зміни до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, не передбачала обов`язкового проведення нової незалежної оцінки вартості майна для зміни розміру орендної плати. Водночас апелянт зауважує на тому, що безпідставне зниження розміру орендної плати зумовить зменшення надходжень до державного бюджету України. Крім того, за твердженням скаржника, під час оцінки доказів місцевим господарським судом не було враховано приписи статті 104 Господарського процесуального кодексу України, за умовами якої висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і повинен оцінюватися разом з іншими доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу №75 від 06.03.2020 (вх.№755/20/Д1 від 06.03.2020) Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський виноробний завод" просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін. Зокрема, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в силу узгоджених умов договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 розмір орендної плати може бути переглянутим на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, а тому, беручи до уваги внесення змін до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, наявні правові підстави для перегляду розміру орендних платежів за вказаним договором.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Лавриненко Л.В. від 24.02.2020 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 11.03.2020 справу №916/2939/18 призначено до розгляду на 15.04.2020 об 11:00.
Однак, 11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19", відповідно до якої на всій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 були внесені зміни до вищезазначеної постанови від 11.03.2020 №211 та продовжено карантин до 24.04.2020, а постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 – до 11.05.2020.
Рішенням Ради суддів України від 17.03.2019 №19 затверджено Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу "COVID-19", який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, відповідно до яких Рада суддів України рекомендує на період карантину встановити особливий режим роботи судів України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 було вирішено розглянути апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 у справі №916/2939/18 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній з урахуванням ситуації, яка склалася в державі у зв`язку з поширенням короновірусу "COVID-19" та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, для здійснення повного та всебічного апеляційного розгляду справи відповідно до завдань господарського судочинства згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, а також повідомлено учасників справи про те, що розгляд даної справи, призначений ухвалою суду від 11.03.2020 на 11:00 год 15.04.2020, не відбудеться, а про дату та час розгляду справи №916/2939/18 сторони будуть повідомлені додатково відповідною ухвалою.
04.05.2020 Кабінет Міністрів України на позачерговому засіданні ухвалив рішення про продовження карантину в Україні до 22.05.2020, однак з карантинними послабленнями з 11.05.2020, зокрема, дозволено працювати за певних умов адвокатам, нотаріусам тощо.
З огляду на викладене, враховуючи прийняття Урядом України рішення про пом`якшення режиму карантину, введеного у зв`язку з поширенням короновірусу    "COVID-19", Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість призначення справи №916/2939/18 до розгляду на 15.06.2020 о 12:30, про що було постановлено відповідну ухвалу від 14.05.2020.
У судовому засіданні 15.06.2020 представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях апеляційну скаргу підтримав, представник Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" висловив заперечення проти її задоволення.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2000 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області ("Орендодавець"), правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, та Закритим акціонерним товариством "Ізмаїльський виноробний завод" ("Орендар"), організаційно-правова форма якого в подальшому була змінена на приватне акціонерне товариство, укладено договір оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" № НОМЕР_1 (далі – договір №2098409104 від 15.11.2000), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Ізмаїльський винзавод", розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. Гагарина, 44, та філії без юридичного статусу, що знаходяться за адресами: Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18 та Одеська область, Ренійського району, с. Плавні, склад і вартість якого визначені згідно з актом оцінки, затвердженим наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №957 від 30.10.2000, та передаточним балансом вказаного підприємства, складеним станом на 01.06.2000. Вартість майна, що передається в оренду складає 2881000 грн.
Згідно з підпунктом б) пункту 1.1 договору №2098409104 від 15.11.2000 Орендар викупає оборотні матеріальні засоби за 891000 грн, при цьому викуп оформлюється окремим договором купівлі-продажу, який є невід`ємною частиною цього договору, одночасно із підписанням цього договору.
15.11.2000 на виконання договору №2098409104 від 15.11.2000 сторонами укладено договір купівлі-продажу обігових матеріальних засобів.
В силу пункту 1.2 договору №2098409104 від 15.11.2000 Орендар є правонаступником прав та обов`язків орендного підприємства "Ізмаїльський виноробний завод".
За умовами пункту 1.3 договору №2098409104 від 15.11.2000 метою використання об`єкту оренди є ведення виробничої, господарської, підприємницької та інших видів діяльності відповідно до статуту Закритого акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" і чинного законодавства України, насичення ринку своєю продукцією, товарами і послугами та отримання прибутку.
Вступ Орендаря у користування орендованим майном настає одночасно із підписанням сторонами цього договору та акта прийому-передачі вказаного майна. Передача майна в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди (пункти 2.1, 2.2 договору №2098409104 від 15.11.2000).
У пункті 2.3 договору №2098409104 від 15.11.2000 сторони узгодили, що передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною в акті оцінки цього майна, складеного згідно з відповідною Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, і складає 2881000 грн.
Пунктом 3.1 договору №2098409104 від 15.11.2000 передбачено, що Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
Відповідно до пункту 3.2 договору №2098409104 від 15.11.2000 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 "Про Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.1998 №699 та постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2000 №75, і складає за рік 86430 грн, за базовий місяць (жовтень 2000 року) – 7764,30 грн.
Згідно з пунктом 3.3 договору №2098409104 від 15.11.2000 розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць оренди на індекс інфляції за поточний місяць.
Орендна плата перераховується Орендарем до державного бюджету щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції, визначеного Державним комітетом статистики. Одночасно копія платіжного доручення надсилається Орендодавцеві (пункт 3.5 договору №2098409104 від 15.11.2000).
В силу пункту 3.6 договору №2098409104 від 15.11.2000 розмір орендної плати може бути переглянутим в разі змін чинного законодавства та Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.
У пункті 11.1 договору №2098409104 від 15.11.2000 сторони узгодили, що цей договір діє з моменту підписання і укладається терміном на 4 роки.
В подальшому до договору №2098409104 від 15.11.2000 сторонами вносилися зміни, зокрема, щодо розміру орендної плати та продовження строку дії даного договору, що підтверджується додатковими угодами від 29.04.2002 та від 21.04.2004.
03.12.2007 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Закритим акціонерним товариством "Ізмаїльський виноробний завод" було укладено договір про внесення змін до договору №2098409104 від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 29.04.2002 та від 21.04.2004), відповідно до якого преамбулу та розділи 1-14 останнього викладено у новій редакції, зокрема, продовжено його дію до 01.11.2020 включно, а також викладено у новій редакції розрахунок орендної плати та акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", які є додатками до договору №2098409104 від 15.11.2000.
Згідно з пунктом 3.2 договору №2098409104 від 15.11.2000 (в редакції від 03.12.2007) орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 №1846) та складає за базовий місяць оренди (грудень 2006 року) 44490,9 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Орендна плата за місяць оренди січень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди (грудень 2006 року) на індекс інфляції за січень 2007 року.
За умовами розділу ІІ укладеного 03.12.2007 договору про внесення змін до договору №2098409104 від 15.11.2000 додатки до додаткових угод від 09.04.2002 та від 21.04.2004, крім акту оцінки вартості майна, що передається в оренду від 20.04.2004, є такими, що втратили чинність. Вказані зміни діють з моменту їх підписання та є невід`ємною і складовою частиною договору №2098409104 від 15.11.2000.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.11.2016 у справі №916/1578/15-г позов першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу задоволено частково; внесено зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями), укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський виноробний завод", шляхом викладення пункту 3.2 вказаного договору оренди у наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 р. №786 (зі змінами та доповненнями внесеними постановою КМУ від 14.09.2011 р. № 961) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2011 року 202391,10 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством"; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.01.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2017, рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2016 у справі №916/1578/15-г скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про внесення змін в пункт 3.3 розділу 3 та розділ 3 договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000 зі змінами та доповненнями та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області задоволено повністю та внесено зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000 зі змінами та доповненнями, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський виноробний завод", а саме:
-викладено пункт 3.2 договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000 зі змінами та доповненнями у наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (зі змінами та доповненнями внесеними постановою КМУ від 14.09.2011 №961) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2011 року 202391,10 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством";
-викладено пункт 3.3 договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000 зі змінами та доповненнями у наступній редакції: "Орендна плата за місяць оренди квітень 2012 року визначається шляхом коригування орендної плати за місяць оренди березень 2012 року на індекс інфляції за квітень 2012 року включно. Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць оренди на індекс інфляції поточний місяць";
-розділ 3 договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000 зі змінами та доповненнями доповнити пунктом 3.11 "Ці зміни діють з 15 квітня 2012 року, є невід`ємною та складовою частиною Договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000".
Постановою Верховного Суду від 15.02.2018 постанову Вищого господарського суду України від 26.04.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі №916/1578/15-г скасовано, рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2016 у вказаній справі залишено в силі.
В адресованому відповідачу листі №11-06-05108 від 24.10.2018 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області у відповідь на звернення Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" повідомило останнє про відсутність підстав для проведення незалежної оцінки вартості орендованих основних засобів цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод".
Відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості державного майна у вигляді основних засобів Державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" б/н від 20.12.2018, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "СТОУН БРІДЖ" на замовлення позивача, станом на 15.02.2018 ринкова вартість об`єкту оцінки склала 11020957 грн без ПДВ.
Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про внесення змін до укладеного між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями) шляхом викладення пункту 3.2 зазначеного договору оренди в наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2018 року 166861,86 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством".
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з наявності правових підстав для внесення змін до укладеного між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" №2098409104 від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями) у зв`язку зі зміною встановленого законодавства порядку визначення розміру орендної плати за державне майно.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №2098409104 від 15.11.2000 є договором найму (оренди) державного майна.
Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Організаційні та майнові відносини, що виникають у зв`язку з орендою державного та комунального майна, врегульовано Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України "Про оренду державного та комунального майна").
Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
Колегія суддів враховує, що в силу пункту 10.1 договору №2098409104 від 15.11.2000 (в редакції від 03.12.2007) цей договір діє з моменту його підписання до 01.11.2020 включно, а тому останній є чинним на час розгляду даної справи та став належною підставою виникнення у сторін господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Згідно з частиною третьою статті 285, частиною першою статті 286 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
За умовами частин першої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Одеської області від 14.11.2016 у справі №916/1578/15-г позов першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу задоволено частково; внесено зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями), укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський виноробний завод", шляхом викладення пункту 3.2 вказаного договору оренди у наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 р. №786 (зі змінами та доповненнями внесеними постановою КМУ від 14.09.2011 р. № 961) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2011 року 202391,10 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством"; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.
Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.
З огляду на викладене, у даному спорі не підлягають доведенню встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 14.11.2016 у справі №916/1578/15-г, яке набрало законної сили, обставини стосовно розміру орендної плати, що підлягала сплаті позивачем, виходячи з орендної ставки 25%, що передбачена Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011, а саме: 202391,10 грн за базовий місяць розрахунку серпень 2011 року без урахування ПДВ.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що з урахуванням приписів частини третьої статті 653 Цивільного кодексу України внесення змін до договору шляхом прийняття судового рішення не потребує подальшого укладення додаткової угоди між сторонами.
За умовами частин першої, другої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.
Частинами першою, другою статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати також може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкту оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.
Частиною третьою статті 762 Цивільного кодексу України унормовано, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру орендної плати за користування майном.
Отже, спори про внесення змін до договору оренди (найму) у зв`язку із запровадженням нових тарифів, ставок орендної плати (в тому числі внесенням змін до відповідних методик) мають вирішуватися з урахуванням вимог приписів статті 632 Цивільного кодексу України та частини другої статті 21 Закону "Про оренду державного та комунального майна", згідно з якими розмір орендної плати в договорі встановлюється за домовленістю сторін і може бути змінено за погодженням сторін або у випадках та на умовах, встановлених законом. В інших випадках судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з`ясовувати, чи погоджувалися сторонами при укладенні договору оренди умови щодо перегляду орендної плати, в тому числі з підстави внесення змін до методики розрахунку орендної плати. Відповідний перегляд орендної плати є обґрунтованим, якщо господарський суд встановить факт погодження сторонами при укладенні договору оренди такої підстави перегляду орендної плати, як внесення змін до методики розрахунку орендної плати.
Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України (частина друга статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
Пунктом 3.4 Типового договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства (структурного підрозділу підприємства), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 №1774, передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Аналогічне положення узгоджене сторонами у пункті 3.6 договору №2098409104 від 15.11.2000.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що орендна плата за оренду майна державної власності є регульованою ціною, при цьому у разі зміни її розміру чинним законодавством та положеннями укладеного між сторонами договору передбачена можливість внесення відповідних змін до умов останнього. Водночас чинним законодавством, яке регулює відносини оренди майнових комплексів державних підприємств, не передбачено положень про зміну розміру орендної плати за користування орендованим майном автоматично, тобто з моменту ухвалення уповноваженим органом таких змін, а надається право стороні правовідносин в подальшому ініціювати внесення відповідних змін до договору, тому до внесення відповідних змін до договору оренди, зокрема, на підставі рішення суду, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату в розмірі, передбаченому чинним договором оренди.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 №961 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 р. №629 і від 04.10.1995 р. №786", яка набрала чинності з 20.09.2011, були затверджені нові орендні ставки за використання державного майна, у тому числі за використання цілісних майнових комплексів лікеро-горілчаної та виноробної промисловості встановлено ставку 25%, а також внесено зміни, зокрема, до пункту 5 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (далі – Методика), тобто визначено нову формулу для визначення розміру річної       орендної плати за цілісні майнові комплекси державних підприємств, а саме:        Опл=(Воз+Внм)хСор.ц/100, де Опл - розмір річної орендної плати; Воз - вартість основних засобів за незалежною оцінкою на час оцінки об`єкта оренди; Внм - вартість нематеріальних активів за незалежною оцінкою на час оцінки об`єкта оренди; Сор.ц - орендна ставка за використання цілісних майнових комплексів державних підприємств, визначена згідно з додатком 1 (у даному випадку – 25%).
Крім того, згідно з пунктом 12 Методики (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 №961) перед розрахунком орендної плати за перший місяць оренди чи після перегляду розміру орендної плати визначається розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку за такою формулою: Опл.міс.= Опл/12 х Ід.о. х Ім, де Опл - розмір річної орендної плати, визначений за цією Методикою; ОСОБА_1 .о. - індекс інфляції за період з дати проведення незалежної або стандартизованої оцінки до базового місяця розрахунку орендної плати; Ім - індекс інфляції за базовий місяць розрахунку орендної плати.
Отже, колегія суддів вбачає, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 №961 було затверджено нову формулу розрахунку орендної плати за оренду цілісних майнових комплексів державних підприємств, яка пов`язує визначення розміру орендної плати з проведенням незалежної оцінки державного майна, що орендується.
Незалежною оцінкою майна у розумінні Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" вважається оцінка майна, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності – суб`єктом господарювання.
Враховуючи те, що незалежна оцінка об`єкта оренди не проводилась ані при  укладанні договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський виноробний завод" у 2000 році, ані при подальшому внесенні змін до вказаного договору, ані під час судового розгляду справи №916/1578/15-г, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.03.2019 у справі №916/2939/18 було призначено комплексну оціночно-будівельну, товарознавчу та автотоварознавчу судову експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Центр судових експертиз "Альтернатива" та на вирішення якої було поставлено наступне питання: "Яка вартість станом на 15.02.2018 орендованого Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський винзавод" за договором оренди цілісного майнового комплексу від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями, обліковий номер договору №2098409104) цілісного майнового комплексу (нерухомого майна, продукції, транспортних засобів), розташованого за адресами в Одеській області: м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44; м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 54; Ізмаїльський район, смт. Суворове,              вул. Лиманська, 18; Ренійський район, с. Плавні, вул. Лиманська, 1-а; Килійський район,    с. Приморське (База відпочинку в рекреаційній зоні з межами населеного пункту)?".
09.12.2019 на адресу суду першої інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр судових експертиз "Альтернатива" надійшли матеріали справи №916/2939/18 разом з висновком експертів №139/19 від 07.11.2019, складеним за результатами проведення комплексної судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.03.2019, з якого вбачається, що вартість нерухомого та рухомого майна, що є предметом укладеного між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями, обліковий номер договору №2098409104) станом на 15.02.2018 становить 11441956 грн.
Висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 98 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Бочаров проти України" наголошує на тому, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Беручи до уваги відсутність у матеріалах справи та неподання скаржником до суду жодного доказу на підтвердження того, що висновок експертів №139/19 від 07.11.2019, виготовлений за результатами проведення комплексної судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.03.2019 у справі №916/2939/18, складено з порушенням вимог законодавства або доказів, якими би спростовувалась достовірність зазначеного висновку експертів, а також інших обставин, з якими закон пов`язує можливість відхилення висновку судового експерта як доказу у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що вартість нерухомого та рухомого майна, що є предметом укладеного між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями, обліковий номер договору №2098409104) станом на 15.02.2018 становить 11441956 грн.
Доводи скаржника про те, що під час оцінки доказів місцевим господарським судом не було враховано приписи статті 104 Господарського процесуального кодексу України, за умовами якої висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і повинен оцінюватися разом з іншими доказами, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, адже, по-перше, вказане твердження ґрунтується виключно на суб`єктивному припущенні відповідача, що не підкріплене будь-якими доказами, та, по-друге, апелянтом взагалі не конкретизовано в чому саме полягає неправильність оцінки Господарським судом Одеської області висновку експертів №139/19 від 07.11.2019 або в чому останній не узгоджується з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Отже, з урахуванням положень Методики (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 №961), а також висновку експертів №139/19 від 07.11.2019 розмір орендної плати за договором №2098409104 від 15.11.2000 за базовий місяць оренди – лютий 2018 року без ПДВ повинен становити 238374,08 грн (11441956 грн х 25% / 12 міс = 238374,08 грн).
При цьому колегія суддів зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2016 №783 "Деякі питання управління державним майном", яка набрала законної сили 10.11.2016, встановлено, що до 31.12.2019 за згодою орендаря орендні ставки, визначені відповідно до додатка 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, застосовуються в розмірі 70 відсотків встановленого обсягу. Для проведення розрахунків за договорами оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), що укладені до набрання чинності цією постановою, застосовується орендна ставка, визначена відповідно до абзацу другого цього пункту, тобто 70%.
Таким чином, з огляду на те, що згідно з додатком 1 до Методики за використання цілісних майнових комплексів лікеро-горілчаної та виноробної промисловості встановлено орендну ставку 25%, у зв`язку з прийняттям Кабінету Міністрів України постанови від 02.11.2016 №783 вказана ставка зменшена до 17,5% (25% х 70% = 17,5%), а розмір  орендної плати за договором №2098409104 від 15.11.2000 за базовий місяць оренди – лютий 2018 року без ПДВ складає 166861,86 грн (11441956 грн х 17,5% / 12 міс = 166861,86 грн).
Водночас зі змісту вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2016 №783 вбачається, що для застосування зменшеної ставки орендної плати достатньо згоди орендаря (позивача), у той час як схвалення такої ставки орендодавцем (відповідачем) не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
За умовами частини другої статті 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частини четверта статті 652 Цивільного кодексу України).
За таких обставин, положення частини другої статті 652 Цивільного кодексу України свідчать про те, що існування одночасно всіх чотирьох наведених вище умов є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору.
Поняття "істотні зміни обставин" або іншими словами "ускладнення" виконання договору мають значення лише у випадку ще не закінченого виконання і не мають правового значення для виконання, яке вже відбулося. Істотна зміна обставин, як правило, має правове значення для договорів, момент укладення яких не збігається з виконанням, а дія договору та виконання має бути тривалою у порівняні із договорами, які виконуються у момент їх укладення.
Згідно з першою умовою в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. За даної умови події, що викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору.
Другою умовою є зміна обставин, яка зумовлена причинами, що заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються. Іншими словами мова йде про те, що події, які викликають ускладнення, не могли стороною бути розумно прийняті до уваги.
Третя умова – виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору. Мова йде про зменшення цінності отримуваного стороною за договором, включаючи випадки, коли виконання взагалі перестає мати цінність для сторони, що отримує виконання. Зменшення цінності отримуваного стороною за договором відбувається у випадку, коли суттєво змінюється договірна рівновага в силу істотного підвищення вартості виконуваного або в силу зменшення отримуваного стороною за договором. 
Четвертою умовою зазначено те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи зі змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов`язання.
Дослідивши зміст договору №2098409104 від 15.11.2000, апеляційний господарський суд зазначає, що сторонами була досягнута домовленість про зміну умов договору у випадку зміни методики розрахунку розміру орендної плати за державне майно, тобто умови договору оренди передбачають можливість зміни суми орендної плати у зв`язку зі зміною передбаченої законодавством методики обчислення розміру орендної плати, про що свідчить пункт 3.6 вказаного договору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанов №961 від 14.09.2011 та №783 від 02.11.2016 відбулась істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні договору №2098409104 від 15.11.2000, а саме: змінено порядок визначення розміру орендної плати за користування державним майном – цілісним майновим комплексом державного підприємства. При цьому вказана зміна обставин зумовлена причинами, які сторони не могли усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від них вимагалися, адже порядок розрахунку, а відтак і ставки орендної плати змінені на рівні законодавства, між тим подальше виконання договору на умовах, що передбачені у чинному договорі, порушує співвідношення майнових інтересів і позбавляє орендатора того, на що він розраховував при укладенні договору, адже зумовлює сплату ним орендних платежів у суттєво більших розмірах, ніж вимагається чинним законодавством. Колегія суддів також вбачає, що у спірному договорі не передбачено положень, за якими ризик зміни обставин несе орендатор – Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський виноробний завод".
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що положеннями укладеного між сторонами договору №2098409104 від 15.11.2000 передбачена можливість зміни ціни договору, зокрема, у разі внесення відповідних змін до Методики, з огляду на зміну передбаченого Методикою порядку визначення орендної плати за користування цілісним майновим комплексом державного підприємства на підставі постанов Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011 та №783 від 02.11.2016, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Посилання скаржника на те, що зниження розміру орендної плати зумовить зменшення надходжень до державного бюджету України та, як наслідок, порушить економічні інтереси держави, судом апеляційної інстанції оцінюються критично, адже сама держава в особі уповноваженого органу – Кабінету Міністрів України шляхом прийняття останнім постанови №783 від 02.11.2016 встановила орендарям певну пільгу під час проведення розрахунків за договорами оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств у вигляді зменшення орендної ставки.
Колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта про те, що прийнята вже після укладення договору №2098409104 від 15.11.2000 постанова Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011, на підставі якої внесено зміни до Методики, не передбачає обов`язкового проведення нової незалежної оцінки вартості майна для зміни розміру орендної плати, проте зазначене в силу наведених вище приписів закону про можливість зміни договірних правовідносин за наявності істотної зміни обставин та за умовами пункту 3.6 договору №2098409104 від 15.11.2000, відповідно до якого розмір орендної плати може бути переглянутим в разі зміни Методики її розрахунку, не позбавляє Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський виноробний завод" права ініціювати внесення відповідних змін до укладеного з відповідачем договору з метою приведення вказаного правочину у відповідність з чинним законодавством та, враховуючи неотримання згоди Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, порушувати питання про внесення цих змін в судовому порядку.
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи скаржника не спростовують висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 у справі №916/2939/18 – без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 18.06.2020.

Головуючий суддя                                                                       С.В. Таран

Суддя                                                                                           Л.О. Будішевська

Суддя                                                                                           Л.В. Лавриненко