ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року        
м. Чернівці
справа № 727/5823/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.
секретар Чубрей І.І.

позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.
Просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 за період з жовтня 2018 року по травень 2019 року в сумі 16 000 гривень;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно до настання його повноліття;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно до закінчення його навчання.
Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін за час шлюбу народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу за спільною домовленістю відповідач позивачці щомісяця зобов`язався сплачувати аліменти в сумі 2000 гривень на утримання сина, однак з жовтня 2018 року свій обов`язок не виконує.
ОСОБА_3 навчається в коледжі та витрати на навчання дитини несе позивачка.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2019 року в позові відмовлено.
Суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, на які посилається позивач у позовній заяві та які входять до предмету доказування.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначала, що обставини на які посилається позивач визнавалися сторонами в судовому засідання, а тому не підлягають доказуванню.
Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи
Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
25 ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін за час шлюбу народився син ОСОБА_3 , який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. 
Між сторонами був укладений усний договір про сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2000 гривень.
Вказані обставини сторони визнають, а тому відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно частини 1 статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.
Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
Згідно частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно частин 1,4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
30 травня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій визнав позов.
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в позові слід відмовити у зв`язку з неподанням до суду доказів, які підтверджують викладені в позові обставини.
Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Як вже зазначено вище сторони визнали обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню. Судом першої інстанції на наведено мотивів з яких у нього виник сумнів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення боргу зі сплати аліментів, суд першої інстанції не врахував наступні обставини.
Відповідно до положень частини 1 статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
Згідно частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Укладений між сторонами договір в усній формі про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини є нікчемними та не створює юридичних наслідків.
З огляду на положення статті 189 СК України та статті 220 ЦК України єдиною підставою для нарахування боргу відповідача по сплаті аліментів є відповідний письмовий договорів, який має бути нотаріально посвідчений.
В матеріалах справи відсутній укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 .
За таких обставини визнання позову ОСОБА_2 в цій частині суперечить закону. Позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.
З огляду на встановлені вище обставини справи позивачка з дня пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів до дня досягнення ОСОБА_4 повноліття має право на отримання від відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина.
Враховуючи наведене, визнання відповідачем позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі по 3000 гривень на місяць не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
За таких обставин з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 24 травня 2019 року.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
Згідно частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Станом на 24 травня 2019 року, тобто на день подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, ОСОБА_4 не досяг повноліття. 
Отже, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з у неї не виникло право на позов. ОСОБА_2 станом на день подання до суду позовної заяви не порушив право позивачки на отримання аліментів, яке передбачене статтею 199 СК України. На вказаний момент у ОСОБА_2 не виник обов`язок щодо утримання повнолітнього сина.
Отже, визнання позову відповідачем в частині вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання суперечить закону. Позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в частині відмови в позові про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання слід змінити, виклавши його мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід задовольнити.
Слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 травня 2019 року.
В решті рішення слід залишити без змін.
Щодо судових витрат
Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року, № 2629-VIII установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2019 року 1921 гривня.
Згідно пункту 1, 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
З огляду на вказану норм ціна позову про стягнення заборгованості зі сплати аліментів становить 16 000 гривень.
Ціна позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини становить 15 096 гривень 77 копійок, виходячи з наступного розрахунку.
З позовної заяви вбачається, що позивачка просила стягнути аліменти на неповнолітню дитину в сумі по 3000 гривень щомісячно. Такі аліменти підлягають стягненню за період з 24 травня 2019 року по 24 жовтня 2019 року. 
За період з 24 по 31 травня 2019 року (8 днів) позивачка просила стягнути аліменти в сумі 774 гривні 19 копійок (3000/31х8=774,19). 
За період з 1 червня по 30 вересня 2019 року просила стягнути аліменти в сумі 12000 гривень (3000х4=12000).
За період з 1 по 24 жовтня (24 дні) позивачка просила стягнути аліменти в сумі 2322 гривні 58 копійок (3000/31х24=2322,58).
Загальна ціна позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини складає 15 096 гривень 77 копійок (774,19+12000+2322,58=15096,77).
Ціна позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання становить 18 000 гривень (3000х6=18000).
Загальна ціна позову становить 49 096 гривень 77 копійок (16000+18000+15096,77=49096,77).
За подання до суду позову підлягав сплаті судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок (1921х0,4=768,4). 
За подання до суду апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 1152 гривні 60 копійок (768,4+150%=1152,6).
Позивачка на підставі пункту 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
З мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення аліментів та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову на загальну суму 15 096 гривень 77 копійок, що становить 30,75 процента від ціни позову (49 096 гривень 77 копійок).
Отже, з  ОСОБА_2 слід стягнути 590 гривень 71 копійка судових витрат в дохід держави (1921х30,75%=590,71).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 (три тисячі) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 травня 2019 року.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 590 (п`ятсот дев`яносто) гривень 71 копійка судових витрат в дохід держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 15 квітня 2020 року.

Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді                                                                  Н.К. Височанська 

                                               Н.Ю. Половінкіна