Постанова
Іменем України
 
20 березня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 205/7263/18
провадження № 61-11321св19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року у складі судді Мовчан Д. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»  (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.  
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору                    від 29 квітня 2015 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 11 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 19 вересня 2018 року виникла заборгованість на загальну суму 48 757,40 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 11 005,45 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 437,14 грн, заборгованість за пенею - 22 516,84 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 297,97 грн - штраф (процентна складова).
У зв`язку з викладеним, АТ КБ «ПриватБанк»просило суд стягнути з           ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2015 року - 48 757,40 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року позов АТ КБ«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором  від 29 квітня 2015 року у розмірі 14 282,63 грн.
В задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення суми штрафів: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 2 297,97 грн та заборгованість по пені та комісії - 22 516,84 грн та решти суми відсотків у розмірі 9 159,96 грн, відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення мотивовано тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами у справі та у останнього виникли зобов`язання повернуті грошові кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, тому заборгованість у розмірі 14 282,63 грн необхідно стягнути з відповідача на користь банку. Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені - 22 516,84 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 297,97 грн - штраф (процентна складова), не можуть бути задоволені, оскільки сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом та процентами скасовано та в цій частині у задоволенні позову відмовлено.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Судове рішення мотивовано тим, що з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не вбачається, що відповідач за ним отримав будь-яку кредитну картку, оскільки він не містить інформації щодо виду картки та розміру отриманого кредиту в сумі 11 000,00 грн, а тому вказаний факт виключає реальну можливість стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Інших доказів того, що 29 квітня 2015 року відповідачу видавалась кредитна картка ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції позивачем надано не було. В частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Ленінського районного суду                             м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року у складі судді Мовчан Д. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу з метою забезпечення єдності судової практики.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 29 квітня 2015 року, з якої чітко вбачається: персональні дані, адреса проживання, інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, а також відповідач висловив згоду на укладання договору та засвідчив особистим підписом дану анкету-заяву, чим погодився з умовами кредитування та отримання кредиту. Користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, а також тим, що позичальник частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню і комісії, а отже відповідач визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. Відповідачем не доведено відсутності заборгованості та виконання умов договору належним чином.
Суд апеляційної інстанції у порушення вимог ЦПК на зазначені обставини уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку про умови кредитування, у зв`язку дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
29 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.
Позивач вказує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач прострочила повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 19 вересня 2018 року виникла заборгованість на загальну суму 48 757,40 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11 005,45 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 12 437,14 грн, заборгованість за пенею - 22 516,84 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 297,97 грн - штраф (процентна складова).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладання вказаного кредитного договору та виниклої кредитної заборгованості банк надав: розрахунок заборгованості за договором від 29 квітня 2015 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який підписаний Головою Правління Банку - А. В. Дубілетом, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який не підписаний жодною із сторін та анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 5-25).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і давши їм належну оцінку, встановивши, що в наданій позивачем анкеті-заяві відсутні відомості про розмір кредиту, який бажає отримати клієнт, про отримання відповідачем кредитної картки, її вид та термін дії, а також відомості щодо суми грошових коштів, наданих у кредит та враховуючи, що інших доказів щодо видачі ОСОБА_1 кредитної картки            29 квітня 2015 року банком не надано, а також немає підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 11 000,00 грн, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог               АТ КБ «ПриватБанк».
Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19).
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Є. В. Петров
                                                                                                           С. Ю. Мартєв
                                                                                                          В. М. Сімоненко