УХВАЛА

29 квітня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/3587/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І. 
розглянувши матеріали касаційної скарги Селянського (фермерського) господарства «НИВА»
на ухвалу Господарського суду Одеської області
у складі судді Літвінової С.В.
від 27.01.2020
та постанову  Південно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Бєляновського В.В., Богатиря К.В., Мишкіної М.А.
від 17.03.2020
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСКО АГРО»
до Селянського (фермерського) господарства «НИВА»
про стягнення 26   610   213,72 грн.

ВСТАНОВИВ:
Селянське (фермерське) господарство «НИВА» 25.03.2020 звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №   916/3587/19.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 09.04.2020 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.
Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
У поданій касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №  916/3587/19, якою апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «НИВА» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 у справі №   916/3587/19 залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 у справі №  916/3587/19 зустрічну позовну заяву Селянського (фермерського) господарства «НИВА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСКО АГРО» про визнання недійсними п. 3.2, п. 3.3 та п. 6.5 договору поставки № 1 від 15.05.2018 - повернуто заявнику на підставі частини 6 статті 180 ГПК України.
Постановляючи оскаржувані судові рішення, господарські суди виходили з того, що заявник звернувся із зустрічним позовом після закінчення встановленого судом процесуального строку для такого звернення. Крім того, первісний та зустрічний позови не взаємопов`язані і спільний їх розгляд не є доцільним, так як первісні та зустрічні позовні вимоги виникають з різних правовідносин. 
В обґрунтування доводів касаційної скарги, скаржник посилається, зокрема,  на порушення господарським апеляційним судом норм процесуального права, а саме  пункту 3 частини 2 статті 46 та частини 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України. встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Частиною 8 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що господарським судом відповідачу - Селянському (фермерському) господарству «НИВА» було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали від 09.12.2019 про відкриття провадження по справі для подання відзиву на позов. Відповідну ухвалу суду отримано відповідачем 17.12.2019, що підтверджується поштовим повідомленням вх. № 56239/19 від 21.12.2019. Отже, останнім днем строку для пред?явлення зустрічної позовної заяви було 02.01.2020. Натомість, Селянське (фермерське) господарство «НИВА» звернулось до суду з зустрічною позовною заявою лише 23.01.2020, тобто після закінчення процесуального строку для такого звернення.
З приписами частин 2-4 статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об?єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом,
Відповідно до частини шостої статті 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Судом апеляційної інстанції достовірно було встановлено, що предметом первісного позову є вимога ТОВ "РОСКО АГРО" про стягнення з Селянського (фермерського) господарства «НИВА» 26 610 213,72 грн., з яких: 13 372 330,08 грн. - основного боргу, 3 454 466,02 грн - штрафу, 3   225   524,10 грн - 20% річних, 5   521   251,98 грн пені та 1   036   641,54 грн - інфляційних втрат, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору поставки від 18.05.2018 щодо оплати у повному обсязі поставленого товару у встановлений строк.
Вимогами зустрічної позовної заяви є визнання недійсними пункту 3.2, пункту 3.3 та пункту 6.5 договору поставки № 1 від 15.05.2018, укладеного між сторонами.
Таким чином, за результатами аналізу змісту первісного та зустрічного позовів суди дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для спільного розгляду заявленого СФГ «НИВА» зустрічного позову з первісним позовом у даній справі, оскільки у даному випадку первісні та зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на різних правових підставах, вони не обґрунтовані одними доказами, що свідчить про відсутність обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість одночасного розгляду первісного та зустрічного позовів.
Відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Ухвала Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №   916/3587/19 постановлені з дотриманням положень частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України. Скаржником не наведено іншого застосування судами зазначеної правової норми при вирішенні судових справ.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» заява № 52854/99).
Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.
В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.
Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «НИВА» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №   916/3587/19, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «НИВА» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №   916/3587/19.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі , яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. Баранець
Судді                                                                                           Л. Стратієнко
В. Студенець