ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005627 пров. № А/857/2058/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  
представника позивача                                          Яценка С.А.,
представника відповідача                                      Шаркаєвої Х.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Кузаном Р.І.; складене у повному обсязі 29 грудня 2019 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.005627 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                       В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) щодо проведення документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 до 31.12.2015, яка оформлена актом від 31.07.2017 № 1116/13-01-13-07/2615515498;
- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 31 серпня 2017 року за №№ 00986111307 та 0098781307.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що податковий орган порушив процедуру проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що в свою чергу виключає правові наслідки такої і зокрема прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 31 серпня 2017 року за №№ 00986111307 та 0098781307.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду першої інстанції від 25 листопада 2019 року було проведено заміну відповідача у справі - ГУ ДФС у Львівській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області).

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи, з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що листом від 12.08.2016 № 11.1-186/79-1002 ПАТ «Укрсоцбанк» підтвердив інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу «126» у вигляді анулювання кредиторської заборгованості позивачу, з огляду на анулювання (прощення) заборгованості за договором кредиту в ІІ - ІV кварталах 2015 року в сумі 88 291,22 грн. Позивач був належним чином повідомлений про зазначене, а також про його обов?язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної заборгованості і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 64 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Крім того, безпідставним є посилання суду першої інстанції на пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, зважаючи на те, що зміни валюти зобов?язання не відбулося.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що не погоджується з апеляційною скаргою ГУ ДПС у Львівській області, виходячи з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними з підстав порушення податковим органом процедури проведення документальної перевірки. Висновки про отримання позивачем додаткового блага в сумі 88 291,22 грн і, відповідно, про несплату ним податку на доходи фізичних осіб та військового збору відповідач зробив на підставі листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 12.08.2016 № 11.1-186/79-1002 та податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, проте не здійснив перевірку наведеної банком в листі та податкових розрахунках інформації. Але ні лист банку, ні податковий розрахунок не відносяться до первинних документів і не можуть свідчити про суми отриманого позивачем доходу; такими документами можуть бути лише меморіальні ордери та документи, які складалися сторонами кредитного договору. З приводу покликань апелянта на пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України вказав, що відповідач не навів докази відсутності зміни в кредитному договорі валюти зобов?язання, що сукупно з непідтвердженням правильності визначення суми прощеного боргу в гривневому еквіваленті унеможливює визначення фактичного розміру блага, яке отримав позивач.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому просив апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підпримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; з 26.05.2008 він перебуває на податковому обліку в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

20.01.2016 ОСОБА_1 подав до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік за № 1600001217. У цій декларації не було відображено доходу у вигляді додаткового блага, отриманого за звітний період.

19.05.2016 Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області надіслала на адресу ОСОБА_1 повідомлення-виклик за № 3580, яким запросила позивача до податкового органу на 22.06.2016 з питання подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік за результатами річного декларування, щодо одержання доходів у вигляді додаткового блага. ОСОБА_1 документів щодо отриманого доходу у вигляді додаткового блага контролюючому органу не надав.

Листом від 12.08.2016 № 11.1-186/79-1002 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомило ГУ ДФС у Львівській області про здійснення анулювання ОСОБА_1 кредиторської заборгованості за договором кредиту в ІІ - ІV кварталах 2015 року в сумі 88 291,22 грн, в т.ч.: в ІІ кварталі 2015 року – 21 178,02 грн, в ІІІ кварталі 2015 року – 32 655,44 грн та в ІV кварталі 2015 року – 35 066,76 грн; вказана сума відображена у звіті Форми 1-ДФ, про що повідомлено відповідача.

До листа також долучено копії заяв ОСОБА_1 на ім?я начальника Дрогобицького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 07.07.2015 (дав заяви), від 10.08.2015, від 10.09.2015, від 13.10.2015, від 06.11.2015, від 10.12.2015 про сплату заборгованості в валюті - долар США згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням.
У цих же заявах позивач повідомляє, що він належним чином повідомлений Банком про суми анулювання (прощення) заборгованості на вищезазначених умовах та про свій обов?язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Наказом ГУ ДФС у Львівській області № 2805 від 06.07.2017 призначено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, правильності декларування доходів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, тривалістю 3 робочі дні з 24.07.2017.
Вказаний наказ разом з повідомленням про проведення перевірки відправлені на адресу позивача та отримані ним 22.07.2017, що підтверджується наявною у справі копією поштового повідомлення про вручення.

За результатами перевірки складено акт № 1116/13-01-13-07/2615515498 від 31 липня 2017 року.
Перевіркою встановлено порушення позивачем приписів:
- абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 17 049,24 грн;
- підпунктів 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII в результаті чого донараховано військового збору за 2015 рік на загальну суму 1324,37 грн.

На підставі висновків вказаного акта перевірки та відповідно до встановлених порушень ГУ ДФС у Львівській області 31.08.2017 винесено податкові повідомлення-рішення:
- № 00986111307, яким позивачу визначено податкове зобов?язання із податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 21 311,55 грн, в т.ч.: 17 049,24 грн - за податковим зобов?язанням та 4262,31 - за штрафними (фінансовими) санкціями; 
- № 0098781307, яким позивачу визначено податкове зобов?язання із військового збору в сумі 1655,46 грн, в т.ч.: 1324,37 грн - за податковим зобов?язанням та 331,09 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення в частині відмовлених позовних вимог, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач дотримав умови, за яких податковий орган може провести документальну позапланову невиїзну перевірку, а тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 до 31.12.2015, яка оформлена актом від 31.07.2017 № 1116/13-01-13-07/2615515498 необхідно відмовити; рішення в цій частині сторонами не оскаржується.
При цьому суд першої інстанції вказав, що перевірку проведено з дотриманням приписів статтей 75, 78, 79 ПК України, на підставі наказу керівника, з врученням позивачу копії наказу про проведення такої перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення.
19 травня 2016 року податковий орган звертався до позивача з повідомленням-викликом № 3580 з питання подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік за результатами річного декларування, щодо одержання доходів у вигляді додаткового блага, проте останній документів щодо отриманого таких доходів контролюючому органу не надав, відтак перевірка проведена виключно на підставі листа банку.

У частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції мотивував рішення тим, що доходом платника у розумінні норм ПК України є лише основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням, анульовані ж відсотки, штрафні санкції чи пеня не важаються доходом такого платника.
Проте, при проведенні перевірки відповідач не перевірив дату виникнення боргу за кредитним договором та не врахував офіційний курс долара США до української гривні, встановлений Національним банком України на дату прощення (анулювання) боргу.

Також суд першої інстанції, з урахування того, що дія абзацу першого пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року, вважав, що з поданих документів неможливо чітко встановити дату виникнення заборгованості позивача за кредитним договором, а також загальну суму і дату прощення (анулювання) позивачу такої кредитної заборгованості, що в свою чергу не дає суду можливості перевірити та підтвердити вказану ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму отриманого позивачем додаткового блага у 2015 році.
Крім того, суд вказав, що відповідач під час розгляду справи не подав доказів на підтвердження того, що вказана в заявах позивача для анулювання банком сума боргу за кредитом в розмірі 3562,55 доларів США дорівнює вказаному в акті перевірки доходу позивача в розмірі 88 291,22 грн.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям, визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак порушують права та законні інтереси позивача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог помилковими, виходячи з таких підстав.

Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до підпунктів 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об?єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

За приписами абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно із підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

А відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. 
Об?єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. 
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. 
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Із листа ПАТ «Укрсоцбанку» від 12.08.2016 № 11.1-186/79-1002 видно, що сума доходу позивача у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості за договором кредиту в ІІ - ІV кварталах 2015 року сумарно складає 88 291,22 грн, про що особисто вказана сума відображена у звіті Форми 1-ДФ та про що повідомлено відповідача.

До листа також долучено копії заяв ОСОБА_1 на ім?я начальника Дрогобицького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 07.07.2015 (дві заяви), від 10.08.2015, від 10.09.2015, від 13.10.2015, від 06.11.2015, від 10.12.2015 про сплату заборгованості в валюті - долар США згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням.
У цих же заявах позивач повідомляє, що він належним чином повідомлений Банком про суми анулювання (прощення) заборгованості на вищезазначених умовах та про свій обов?язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

З офіційного сайту ПАТ «Укрсоцбанк» видно, що Опція 50/50 - програма реструктуризації валютних кредитів за опцією 50/50, за якою при внесенні певної суми на погашення заборгованості, банк списує з позичальника заборгованість на таку ж суму як бонус.

Тобто, зазначені у листі ПАТ «Укрсоцбанк» суми є анульовані кредитором за його самостійним рішенням суми тіла кредиту, та є додатковим благом позивача, з яких останній повинен сплатити відповідні суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом правомірно, а тому підстави для їх скасування відсутні. 
А що стосується необхідності дослідження первинних банківських документів, на підставі яких банком були визначені суми прощеної заборгованості, то такі знаходяться поза межами спірних позовних вимог і не стосуються предмета спору у цій справі.

З приводу покликань суду першої інстанції на пункт 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з цим пунктом не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

За змістом цієї норми курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти щодо валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Отже, до правовідносин, які виникли у зв?язку з прощенням банками з 01.01.2015 боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 та валюту зобов?язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 01.10.2019 у справі № 826/4578/17.

Як видно із матеріалів справи, в тому числі листа ПАТ «Укрсоцбанк» та заяв ОСОБА_1 на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, у цій справі позивачу було здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до приписів зазначеної вище норми, тобто були відсутні відповідні умови (прощення курсових різниць), за яких застосовуються вказані положення законодавства; також не було змінено валюту зобов?язання.
Зміст вказаного лист та заяв також спростовують доводи суду першої інстанції про те, що з поданих документів неможливо чітко встановити дату виникнення заборгованості позивача за кредитним договором, а також загальну суму і дату прощення (анулювання) позивачу такої кредитної заборгованості.

Насамкінець колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що за приписами частин першої - третьої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Предметом доказування відповідно до частин другої, четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 , звертаючись з позовною вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, на її обґрунтування посилався виключно на допущені органом доходів і зборів порушення під час призначення та проведення контрольного заходу, що має наслідком неправомірність рішень, прийнятих за результатами такого заходу.

Відтак, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, самостійно частково змінив підстави заявленого позову, порушивши вимоги процесуального закону, який надає це право (прерогативу) виключно позивачу, і частково задовольнив позов з підстав, які позивач не заявляв. 
Те ж саме стосується і відзиву на апеляційну скаргу - відзив обґрунтований підставами, які не були підставами заявленого позову.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову; у решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.005627 в частині задоволених позовних вимог скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.005627 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.     

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 23 червня 2020 року.