22-ц/804/1796/20 
                                                                                265/2221/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/2221/19
Номер провадження 22-ц/804/1796/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.,
секретар – Галстян Г.Г.

сторони:
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», в особі адвоката Білоуса Андрія Вікторовича
на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2020 року, у складі судді Гноєвого С.С., повний текст рішення складений 19 березня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
про  визнання застави припиненою,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

02 квітня 2019 року  позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з  даним позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк), в якому просили визнати заставу за договором застави від 19 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», такою, що припинена, зобов`язавши Банк зняти обтяження з рухомого майна (транспортного засобу «Chevrolet Aveo SF69Y», 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1498 куб.см., державний номерний знак НОМЕР_2 ), переданого в заставу за договором  застави від 19 березня 2007 року в якості забезпечення виконання умов кредитного договору від 19 березня 2007 року № MR14AU00820020, та договору поруки від 19 березня 2007 року №  MR14AU00820020.
Позовна заява мотивована тим, що 19 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MR14AU00820020, за умовами якого банк видав позичальнику кредитні кошти у розмірі 97803,10 грн строком повернення до 18 березня 2014 року. Також 19 березня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язання позивачем за кредитним договором № MR14AU00820020 «Приватбанк», як заставодержателем, із ОСОБА_1 , як заставодавцем, було укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого позивач надав у заставу банку належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № АНС 0322868 автомобіль “Chevrolet Aveo SF69Y”, 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1498 куб. см., держаний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому сторони угоди визначили, що максимальний розмір вимог, що забезпечується заставою, складає 68900 грн, а строк дії договору застави визначено повним виконанням заставодавцем перед заставодержателем зобов`язань за кредитним договором № MR14AU00820020. Такий договір застави 19 березня 2007 року був зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 7 травня 2012 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за таким кредитним договором стягнуто на користь відповідача заборгованість, яка мала місце станом на 20 вересня 2011 року, в загальній сумі 79049,26 грн. При цьому рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, яка утворилась за період з 21 вересня 2011 року по 27 березня 2017 року, в сумі 47971,61 грн.
  Постановою від 7 грудня 2018 року по виконавчому провадженню № 54300009 державним виконавцем Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ТУЮ у Донецькій області в рамках примусового виконання рішення суду від 7 травня 2012 року по справі 2-3037/11 було повернуто виконавчий документ  стягувану, як такий, що був виконаний внаслідок повної сплати боргу, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, через що виконавче провадження закінчено, скасовано арешт майна боржника (в тому числі з предмету застави) та інші заходи примусового виконання (в тому числі розшук предмету застави). Однак, незважаючи на те, що строк дії кредитного договору сплив, зобов`язання за таким договором ОСОБА_1 були виконанні на підставі рішення судів, юридичним наслідком чого є припинення зобов`язання за таким кредитним договором, представники відповідача протиправно не виконують вимоги закону щодо зняття обтяжень з предмету застави шляхом вилучення записів про це з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. У даному випадку права позивача, як заставодавця, підлягають судовому захисту за його позовом шляхом визнання застави такою, що припинена. При цьому вимоги про визнання застави такою, що припинена, та зняття обтяження з рухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, через що підлягають вирішенню в одному провадженні. 
Зазначав, що через направлення вимоги 20 вересня 2011 року позичальнику та подання до суду позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2007 року відповідач фактично на підставі умов такого договору та норм чинного законодавства змінив термін повернення позики ОСОБА_1 , внаслідок чого був позбавлений у подальшому можливості нараховувати позивачу відсотки за користування кредитними коштами за таким договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2020 року визнано заставу за договором застави від 19 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»), - такою, що припинена.
Знято обтяження з рухомого майна (транспортного засобу «Chevrolet Aveo SF69Y», 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1498 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 ), переданого в заставу за договором застави від 19 березня 2007 року в якості забезпечення виконання умов кредитного договору від 19 березня 2007 року № MR14AU00820020, вилучивши запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1536,80 грн. в рівних частках, по 768,40 грн. на користь кожного позивача.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того,  що ОСОБА_1 було сплачено заборгованість, визначену рішенням суду від 7 травня 2012 року за кредитним договором від 19 березня 2007 року № MR14AU00820020, внаслідок чого позивачем було виконано зобов`язання за умовами такого кредитного договору. 
У зв`язку із відсутністю заборгованості, встановленої рішенням суду від 7 травня 2012 року, у позивача за основним зобов`язанням, яке було забезпечене заставою транспортного засобу, похідне зобов`язання, яким є застава, також припиняється. Натомість відповідач не вчинив дій зі зняття обмежень з предмету застави за договором від 19 березня 2007 року, оскільки не визнає факт того, що застава за договором від 19 березня 2007 року припинена, бо вважає, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № MR14AU00820020 від 19 березня 2007 року є дійсними та невиконаними.
Позивач, шляхом подання до суду позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № MR14AU00820020 від 19 березня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» фактично на власний розсуд  за умовами такого кредитного договору та норм чинного законодавства фактично змінив термін повернення позики позивачем, чим змінив строк виконання такого договору, що свідчить про настання строку виконання договору в повному обсязі, а рішення суду від 7 травня 2012 року про стягнення заборгованості з позивачів засвідчило такі зміни, внаслідок чого відповідач був позбавлений у подальшому можливості нараховувати позичальнику відсотки за користування кредитними коштами за договором № MR14AU00820020 в межах дії такої угоди.
Дійшовши такого висновку судом врахована правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.
Встановив, що забезпечені заставою зобов`язання за кредитним договором від 19 березня 2007 року були виконані в повному обсязі, суд дійшов висновку щодо припинення зобов`язання за договором застави від 19 березня 2007 року, які є похідними від кредитного договору № MR14AU00820020.
У зв`язку із відсутністю заборгованості у ОСОБА_1 за основним зобов`язанням, яке забезпечене заставою, іпотекодержатель (відповідач) повинен був вчинити дії щодо зняття застави, однак таких дій не вчинив, порушивши права позивачів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що припинення зобов`язання ОСОБА_1 перед відповідачем за кредитним договором від 19 березня 2007 року, є винесення  державним виконавцем 7 грудня 2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду від 7 травня 2012 року по справі № 2-3037/11 у зв`язку із погашенням боргу позичальником, що у свою чергу є підставою для припинення права застави, що відповідає п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК.
Дійшовши такого висновку судом враховані правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року по справі № 907/9/17, Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року по справі №  910/16461/16, від 17 січня 2018 року по справі №  910/27064/15.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
10 квітня 2020  року  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити позивачам у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржили.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 травня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до  АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  про визнання застави припиненою призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано право Банку на стягнення з позичальника заборгованості за статтею 625 ЦК України. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 травня 2012 року з позивачів на користь Банку стягнута заборгованість за кредитним договором № MR14AU00820020 від 19 березня 2007 року, що утворилась станом на 20 вересня 2011 року в сумі 79049,26 грн. Зазначене рішення виконано ОСОБА_1 тільки 07 грудня 2018 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 54300009.  Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, тому всі нарахування за користування коштами та інші виплати підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності. Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 688/777/15-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 127/4103/16-ц та Верховного Суду України у постановах від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15, від 23 вересня 2015 року у справі 6-120цс15, від 25 травня 2016 року у справі 6-157цс16.
Вказує, що з дати визначення наявності простроченої заборгованості – 20 вересня 2011 року по дату погашення визначеної заборгованості – 07 грудня 2018 року, ОСОБА_1 несе обов`язок по сплаті суми боргу згідно до статті 625 ЦК України. Доказів сплати заборгованості, нарахованої за період з 20 вересня 2011 року по 07 грудня 2018 року позивачами не надано. Відсутність позову Банку до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України, не може свідчити про належне виконання зобов`язання.
Зазначає, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором, відмова у позові Банку щодо стягнення заборгованості не припиняє дію договору застави, оскільки зобов`язання належним чином не виконано. Доказів належного виконання, а саме довідки про відсутність заборгованості, матеріали справи не містять. 

Відзив на апеляційну скаргу позивачі до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MR14AU00820020 строком дії до 18 березня 2014 року, за умовами якого банк видав позичальнику кредитні кошти у загальному розмірі 97803,10 грн., за що останній зобов`язався повернути кредит у повному обсязі та проводити погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі 1507,15 грн. (п. 7.1 договору), які складались зі сплати тіла кредиту, нарахованих щомісяця 1,34 % (16,08 % на рік) відсотків та інших платежів.
Згідно із п. 7.4 такого кредитного договору при порушенні позичальником умов повернення кредиту ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі 2,77 % на місяць (33,24 % на рік), розрахованих на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 19 березня 2007 року у цей же день між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 19 березня 2007 року.
Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 19 березня 2007 року у цей же день між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого заставодавець, ОСОБА_1 , надав заставодержателю, відповідачу, у заставу належний йому на праві власності транспортний засіб «Chevrolet Aveo SF69Y», 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1498 куб. см., держаний номерний знак НОМЕР_2 , за технічним паспортом на який ОСОБА_2 має право користуватися вказаним автомобілем, та на який заставодержатель може звернути стягнення, якщо в момент настання термінів виконання зобов`язань за кредитним договором, вони не будуть виконані. За умовами такого договору максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою становить 68900 грн. При цьому в договорі застави вказано, що він діє до повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед відповідачем за кредитним договором № MR14AU00820020 від 19 березня 2007 року. Застава за цим договором підлягає реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 7 травня 2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі кредитного договору № MR14AU00820020 від 19 березня 2007 року стягнуто на користь банку заборгованість у загальному розмірі 79049,26 грн, яка складалась з заборгованості за кредитом 53622,18 грн, по відсоткам  22306,80 грн, по комісії  690,81 грн та  пені 2429,47 грн, яка була обрахована станом на 20 вересня 2011 року, що було встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 27 листопада 2017 року, яке набуло чинності 20 березня 2018 року.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2017 року відмовлено у  задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2007 року № MR14AU00820020 в сумі 47971,61 грн., яка була нарахована за період з 21 вересня 2011 року по 29 листопада 2013 року. Вказаним рішенням встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 травня 2012 року було задоволено вимоги банку щодо дострокового погашення позичальником та поручителем заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2007 року № MR14AU00820020. Вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2018 року, якою було встановлено, що договір про реструктуризацію боргу між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк» не укладався.
Згідно із постановою від 7 грудня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 54300009 державний виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області в рамках примусового виконання рішення суду від 7 травня 2012 року по справі 2-3037/11 було повернуто виконавчий документ за цим рішенням стягувану, як виконаний, внаслідок повної оплати боргу, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, внаслідок чого згадане виконавче провадження було закінчено та скасовано арешт майна боржника (в тому числі з предмету застави по договору від 19 березня 2007 року) та інші заходи примусового виконання.
На підставі постанови від 30 листопада 2018 року державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області припинено розшук транспортного засобу, належного ОСОБА_1 , «Chevrolet Aveo НОМЕР_4 », 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1498 куб. см., держаний номерний знак НОМЕР_2 .

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У судове засідання суду апеляційної інстанції представник Банку  не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направила заяву про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.135). 

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В  апеляційному суді позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надали пояснення аналогічні  доводам позовної заяви. Пояснили також, що після пред`явлення Банком позову про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 21 вересня 2011 року по 27 березня 2017 року, у задоволенні якого судом відмовлено, ніяких позовних вимог  відповідач до них не пред`являв.  Вони з апеляційною скаргою на рішення суду не звертались та погодились з ним.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення  відповідає зазначеним вимогам закону.
            Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
    
            Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. 
    
            Частиною третьою статті 1049 вказаного Кодексу передбачено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.
            Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
    
            Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
    
            Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
    
            Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

             Положеннями пункту 2 Договору застави рухомого майна  від 19 березня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (а.с. 11-13) (далі  - Договір застави). передбачено, що заставою забезпечується виконання зобов`язань заставодавця за кредитним договором, укладеним між заставодержателем та заставодавцем (Кредитний договір).  Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, періоди сплати, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення кредиту за цим договором, зазначені у п.п.34.1., 34.2. цього договору.
           Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, зазначений в п.п.34.3. (п.3 Договору застави).
           Пунктом 4 Договору застави передбачено, що заставою за цим договором також забезпечуються вимоги заставодержателя щодо відшкодування: - витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет застави; - витрат на утримання в збереження предмету застави; - витрати, пов`язані з доставкою предмета застави до місця зберігання (при переході майна в заклад); - витрат на страхування предмета застави, якщо витрати на страхування предмета застави понесені заставодержателем; збитків, завданих порушенням умов цього договору; збитків, завданих  порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором; витрат, пов`язаних з реєстрацією предмета застави, а також  внесення змін в запис в Державний реєстр обтяжень рухомого майна та інших витрат, які можуть виникнути у заставодержателя у зв`язку із зверненням стягнення на предмет застави;- витрат, пов`язаних із зняттям предмета застави з обліку в органі державно реєстрації транспортних засобів; - витрат, пов`язаних  з нотаріальним посвідченням цього договору (у разі його нотаріального посвідчення);- інших витрат/збитків, передбаченим кредитним договором.
            Заставою за даною угодою забезпечується також зобов`язання по сплаті неустойки (штрафів, пені за порушення зобов`язань заставодавця за даною угодою, а також інших винагород). 

            За п. 34.3. Договору застави, максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, складає 68900,00 грн.

             Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 травня 2012 року (справа № 2-3037/11)  з ОСОБА_1 , ОСОБА_2   на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» солідарно стягнута  заборгованість за кредитним договором № MR14AU00820020 від 19 березня 2007 року у розмірі 79049,26 грн (а.с.14 – 16).

Відповідно до  постанови головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області  від 7 грудня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 54300009,  виконавчий лист № 2-3037/11, виданий Орджонікідзевським  районним судом  міста Маріуполя Донецької області щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на  користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 79049,26 грн; пред`явлена сума боргу 54677,91  грн. повернуто на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (до суду), як виконаний, внаслідок повної оплати боргу, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження (а. с. 23).

            Враховуючи викладене  та те, що припинення зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за Кредитним договором, є винесення 07 грудня 2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення  Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя  Донецької області від 07 травня 2012 року (справа № 2-3037/11) у зв`язку з погашенням боргу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі обставини є підставою для припинення права застави.

            Враховуючи вимоги статті 599 ЦК України та належне виконання позивачами рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 травня 2012 року  у справі  № 2-3037/11, доцільно дійти висновку, що зобов`язання за Кредитним договором припинилось у зв`язку з його виконанням.

            Позовними вимогами у  даній справі  є  визнання застави за Договором застави такою, що припинена, зобов`язавши  відповідача зняти обтяження з майна, що передано в заставу за Договором застави в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору. 

            Таким чином, враховуючи викладене та вимоги пункту першого частини першої статті 593 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки  у зв`язку з відсутністю заборгованості у ОСОБА_1 за основним зобов`язанням, яке забезпечене заставою, заставодержатель (банк) повинен був вчинити дії щодо зняття застави, однак таких дій не вчинив, чим порушив права позивачів.    
            Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
             Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
            Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
            Посилаючись в апеляційній скарзі на наявність невиконаних позивачами зобов`язань за кредитним договором, та обґрунтовуючи своє посилання тим, що усі нарахування за користування коштами  та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності, відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав доказів  того, що Банком проведено будь-які  нарахування позивачам за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, розмір цих нарахувань, та що за останніми рахується відповідна заборгованість.
            Матеріали справи не містять і доказів наявності кредитної заборгованості та пред`явлення до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимог  щодо стягнення коштів за прострочення виконання грошового  зобов`язання, що є процесуальним обов`язком сторони (стаття 81 ЦПК України).
            За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що належними та допустимими доказами не підтверджено наявність у позивачів перед Банком заборгованості за кредитним договором, та відхиляє доводи   апеляційної скарги про те, що теоретично Банк має право пред`явити вимоги про стягнення коштів, відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України.
            Колегія судді вважає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпідставно посилається в апеляційній скарзі на позиції викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 688/777/15-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 127/4103/16-ц та Верховного Суду України у постановах від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15, від 23 вересня 2015 року у справі 6-120цс15, від 25 травня 2016 року у справі 6-157цс16, оскільки в них встановлені інші правовідносини. 
           Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
            Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
            За положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            Проаналізувавши доводи апеляційної скарги та її межі, рішення суду першої інстанції, судова колегія встановила, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права і погоджується з його висновком.
            За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
                Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» в особі адвоката Білоуса Андрія Вікторовича, залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 червня 2020 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      О.М.Пономарьова

      С.А.Попова