П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/662/20	
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача -Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи: Державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кухарь Сергій Сергійович, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 30 січня 2020 року виконавчому провадженню №60924645,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (далі - АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз", позивач) звернулося до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи: Державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кухарь С.С., ОСОБА_1, в якому просило визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу за повторне не виконання рішення суду та вимог державного виконавця від 30 січня 2020 року по ВП №60924645.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач наголошував на тому, що в провадженні Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на примусовому виконанні, знаходиться виконавчий лист виданий Заводським районним судом м. Миколаєва №487/5804/16-ц, відповідно до якого зобов`язано АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , до загальної системи газопостачання. Виконання рішення суду по даному виконавчому провадженню передбачає надання стягувачем доступу до свого помешкання. Втім, ОСОБА_1 в доступі до помешкання було відмовлено, про що складені відповідні акти. Таким чином, позивач вважає, що прийняті відповідачем оскаржувані постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця в строки надані державним виконавцем є протиправними та підлягають скасуванню. Наголошував також про порушення відповідачем вимог ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі-Закон №1404) щодо відліку 10 - ти денного строку виконання рішення, так як постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята 21 грудня 2019 року, а постанова про накладення штрафу від 30 січня 2020 року винесена поза межами 10-денного строку, передбаченого для накладання штрафу. Вказав, що державний виконавець постановами від 09 липня 2019 року та 23 липня 2019 року вже накладав на позивача штраф за невиконання цього ж рішення суду, тому повторне накладання на позивача штрафу суперечить ст.61 Конституції України.

      Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21лютого 2020 року у задоволенні позову АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" - відмовлено.

     В апеляційній скарзі АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги, окрім доводів позовної заяви, мотивовано тим, що згідно положення п.5 гл.5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок та інших об`єктів всіх форм власності, на яких розташовано газорозподільна систем для виконання службового обов`язку, передбаченого законодавством. Вказав, що відповідно до п.7.17 Правил безпеки систем газопостачання (затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 05 травня 2015 року №285) всі об`єкти систем газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресовуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресовування не допускається. Таким чином, апелянт зазначив про те, що для виконання рішення суду, а саме: під`єднання газової плити до загальної системи газопостачання, необхідний доступ до квартири НОМЕР_1 в якій ця плита знаходиться, та в подальшому всіх без виключення квартир на даному стояку в будинку 

АДРЕСА_1 березня 2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, за яким третя особа, посилаючись на ч.ч.1, 2 ст.74 Закону №1404 та п.1 ст.446 ЦПК України, просить відмовити у задоволенні апеляційній скарги, та закрити апеляційне провадження, вказавши, що цей спір належить до цивільної юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. За позицією ОСОБА_1 оскарження позивачем постанови державного виконавця про накладення штрафу при виконанні рішення суду, ухваленого за правилами  Цивільного процесуального кодексу України  (далі -  ЦПК України), повинно здійснюватися шляхом подання скарги до суду, який видав виконавчий документ за правилами цього  Кодексу.
      
      30 березня 2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на апеляційну скаргу, за яким відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити посилаючись на правомірність прийнятого рішення. Вказує на те, що його залучення до участі у справі в якості відповідача є безпідставним, оскільки він не є стороною даних правовідносин, до того ж позивачем не заявлено до нього жодних позовних вимог. 

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що у провадженні Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №60924645 з виконання виконавчого листа №487/5804/16-ц, виданого 13 липня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва про зобов`язання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , до загальної системи газопостачання.

21 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику - АТ «Оператор Газорозподільної системи «Миколаївгаз`строк для самостійного виконання рішення до 03 січня 2020 року та попереджено про накладання штрафу у разі невиконання без поважних причин рішення суду.

16 січня 2020 року державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення та встановлено, що рішення суду не виконано, тому 16 січня 2020 року на боржника було накладено штраф в сумі 5100 грн. та встановлено новий строк для виконання рішення суду -10 днів.

30 січня 2020 року державним виконавцем на боржника-позивача по справі накладено штраф в сумі 10200 грн., оскільки згідно акту державного виконавця від 29 січня 2020 року рішення в строки надані державним виконавцем не виконано-газопостачання шляхом приєднання газового приладу не відновлено.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця від 30 січня 2020 року по ВП №60924645 про накладання штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано рішення суду, а нормами Закону №1404 передбачена відповідальність за невиконання рішення суду у вигляді штрафу та за повторне його невиконання, тому  постанова про накладення на позивача штрафу в сумі10 200 грн., є правомірними. 

      Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 2 ст.19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.1 Закону №1404, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та становить сукупність дій визначених у цьому Законі органів та осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного уст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404 встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, які підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1404, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Строком у виконавчому провадженні є період часу, в межах якого учасники виконавчого провадження зобов`язані прийняти рішення або вчинити дію. При цьому, строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються державним виконавцем (ч.1ст.11 Закону №1404).

Відповідно до ч.1-3 ст.63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі ст.75 Закону України «Про виконавче провадження`у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи станом на день прийняття відповідачем постанови про накладання штрафу від 30 січня 2020 року по ВП №60924645 у розмірі 10200 грн. рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/5804/16-ц набрало законної сили, ухвали суду про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, судом не приймалися. Виконавчий лист не визнавався таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, у суду відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця про накладання на позивача штрафу за повторне невиконання судового рішення у визначені ним строки.

При цьому, посилання АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" на порушення відповідачем строків накладання штрафу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно вимог ч.5ст.13 Закону №1404 визначено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

       Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що державний виконавець постановами від 09 липня 2019 року та 23 липня 2019 року у виконавчому провадженні №59375093 вже застосовував до нього штрафні санкції за невиконання цього ж рішення суду, а отже, повторне накладання на позивача штрафу суперечить ст.61 Конституції України.

      Так, відповідно до вимог ст.129 Конституції України та ст.ст. 2, 18 ЦПК України судове рішення, що набрали законної сили є обов`язковим до виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

      Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2017 року по справі №487/5804/16-ц неодноразово перебував на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби, втім на даний час рішення суду залишається невиконаним боржником. При цьому, попередні штрафи накладались державним виконавцем на боржника в іншому виконавчому провадженні №59375093, яке на даний час закінчене з підстав, визначених п.11 ч.1 ст.39, ч.3 ст.63 Закону №1404. 

      Стягувач повторно пред`явив виконавчий лист до виконання, а тому застосування до боржника штрафних санкцій за невиконання рішення суду (при повторному примусовому виконанні) у виконавчому провадженні №60924645 відповідає вимогам закону, що правильно встановлено судом першої інстанції.

      При цьому, доводи апелянта про те, що рішення суду по даному виконавчому провадженню не виконано з вини ОСОБА_1 , який перешкоджає  доступу боржнику до свого помешкання, про що складені відповідні акти, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

      Так, дійсно відповідно Кодексу газорозподільних систем встановлено, що Оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок та інших об`єктів всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання службових обов`язків, передбачених законодавством.
Втім, відповідно до вимог ст.30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Колегією суддів встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. 

       При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вчиняв всі залежні від нього заходи на виконання рішення суду, зокрема, в матеріалах справи відсутнє рішення суду щодо зобов`язання ОСОБА_1 надати доступ в його квартиру представникам АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" з метою відновлення газопостачання.

     Доводи 3-ї особи ОСОБА_1 стосовно того, що розгляд цієї справи має бути здійснено в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, оскільки оскаржувана постанова прийнята в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду, прийнятого у порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке. 

     Як свідчать матеріали справи та зміст позовних вимог, предметом перевірки у цій справі на відповідність вимогам Закону № 1404-VIII є постанова державного виконавця про накладення штрафу, прийнята у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у цивільній справі про зобов`язання АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , до загальної системи газопостачання.

      Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

      На час звернення АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" до адміністративного суду із цим позовом, ч.1 ст. 287 КАС України  визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

     Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом № 1404-VIII.

      Згідно із частиною першою статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

      Водночас, згідно з частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII  рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

     Отже, імперативною нормою - частиною другою  статті 74 Закону № 1404-VIII  закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

      До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

     Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

      Отже, викладені у відзиві на апеляційну скаргу висновки третьої особи, про непоширення юрисдикції адміністративного суду на спір щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення у цивільній справі, є помилковими.

      Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

       Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

       У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

                                                                            Дата складення повного судового рішення 23.04.2020р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.