Ухвала

23 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 204/2827/17
провадження № 51-7610 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргоюзахисника засудженої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,  
встановив:
Захисник, порушивши питання про поновлення строку касаційного оскарження, звернувся до суду касаційної інстанції з питанням перевірки вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Суд, перевіривши доводи, викладені в клопотанні, дійшов висновку про те, що клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволенню не підлягає з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження – у визначених законом випадках та порядку.
Відповідно до правил ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії цього рішення.
Як вбачається із матеріалів провадження за скаргою, 21 червня 2018 року було проголошено ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області. Однак, до 
 
суду касаційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень захисник звернувся лише 13 квітня 2020 року, тобто більше ніж через рік після закінчення встановленого ст. 426 КПК строку касаційного оскарження судових рішень.
Суть доводів захисника у клопотанні зводиться до того, що ОСОБА_4 неодноразово зверталась до адміністрації пенітенціарного закладу з метою отримати правову допомогу у складанні касаційної скарги, але її звернення були залишення без реагування Тому захисник вважає,  що процесуальний строк пропущено з поважних причин.
Проте наведені доводи не можна визнати спроможними.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. 
З огляду на системний аналіз норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Аргументів на підтвердження поважності причин, через які засуджена не мала об`єктивної можливості подати касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня вручення їй копії цього рішення , а захисник – з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, у клопотанні не наведено. 
За таких обставин суд касаційної інстанції не вбачає підстав для поновлення захиснику ОСОБА_5 строку на касаційне оскарження судових рішень щодо  ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене та керуючись  ст. 429 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
У задоволенні клопотання захисниказасудженої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 липня 2017 року та 
 
ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_4 відмовити, а касаційну скаргу на вказані судові рішення разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                ОСОБА_3