УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 686/270/20
провадження № 51-2043ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2020 року відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора та зобов`язання вчинити дію, а саме закрити кримінальне провадження № 42019260220000048 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді адвокат ОСОБА_4 оскаржила його до апеляційного суду.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 22 січня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою скаржника на зазначену ухвалу слідчого судді з мотивів того, що відповідно до ст. 309 цього Кодексу згадане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. 
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, адвокат ОСОБА_4 вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, яку вважає незаконною. Зазначає, що відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України суперечить загальним засадам кримінального провадження, закріплених у статті 129 Конституції України та статтях 7 і 24 КПК України, зокрема, щодо забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, у даному випадку ухвали слідчого судді, яка не передбачена кримінальним процесуальним законом, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23 травня 2018 року.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з положеннями п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення. 
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). 
У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). 
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України. 
Частиною 3 вказаної норми процесуального закону встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді (які не визначені в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України) оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. 
Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру. 
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади. 
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як видно з долученої до касаційної скарги копії рішення апеляційного суду, адвокат ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора та зобов`язання вчинити дію, а саме закрити кримінальне провадження № 42019260220000048 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
За змістом положень статей 307 і 309 КПК України убачається, що апеляційному оскарженню підлягають, зокрема ухвали слідчого судді, якими відмовлено у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або скарги на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, на підставі пункту 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, тоді як у цій справі слідчий суддя відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора та зобов`язання вчинити вищевказану дію, а саме закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Тому суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч.4 ст. 399 цього Кодексу, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 .
Посилання адвоката ОСОБА_4 на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23 травня 2018 року (провадження №13-19кс18), Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки у цьому правовому висновку йдеться про те, що апеляційні суди зобов`язані відкривати апеляційне провадження за скаргами на ухвали слідчих суддів про надання дозволу на проведення позапланових перевірок. Право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК України, які його гарантують, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 цього Кодексу, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Отже, у вищезазначеному правовому висновку вирішувалось питання про постановлення слідчим суддею ухвал, не передбачених кримінальними процесуальними нормами, тоді як в даному випадку слідчий суддя розглянув скаргу і ухвалив рішення відповідно до Глави 26 КПК України.
З огляду на викладене, Верховний Суд відзначає, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення судді, оскарження якого не передбачене процесуальним законом, не є обмеженням доступу до правосуддя.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданого до неї судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3