ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16152/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                      Оксененка О.М.,
суддів:                                                            Бабенка К.А.,
                                                                 Мельничука В.П.,

При секретарі:                                    Пономаренко О.В.,

За участю представника позивача:       Дордочкіної К.В.,
       
представника відповідача:                     Корнійчука О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сателлит» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31.05.2019 № 1191 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сателлит» (код ЄДРПОУ 13501985).
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 14.08.2019 №0005314101 та від 14.08.2019 № 0005324101.
Позов обґрунтовано тим, що наказ про проведення перевірки видано з порушенням приписів податкового законодавства.
Крім того, позивач вважає, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки позивачем не порушено норм податкового законодавства, натомість зі своїм контрагентом позивачем укладено реальні договори, на підставі яких відбувались господарські операції. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року позовні вимоги - задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 14.08.2019 №0005314101 та №0005324101. В іншій частині - відмовлено.
Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що автомобільний перевізник контрагента позивача ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» - ТОВ «Айрон-Проф» не мав технічної можливості з перевезення та не залучав інші підприємства для здійснення перевезень в значних обсягах (відсутні транспортні засоби або придбання послуг їх оренди, відсутній персонал, не здійснювало придбання паливно-мастильних матеріалів).
Під час проведеного аналізу інформаційних баз даних ДФС України встановлено, що ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» не є виробником продукції та сформувало показники податкової звітності по операціях з: ТОВ «Комерційна фірма «Донгосппром», ТОВ «Будмонтаж Технологія», ТОВ «Мегасіті Альянс», ПНВСП «Агро-Восток», однак у вказаних підприємств відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесу здійснення господарської операції, відсутні технічні можливості, що свідчить про неможливість встановлення реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей.
З огляду на вказане, апелянт вважає, що товари, оприбуткові ТОВ «Сателлит» не могли бути отримані від ТОВ «ТБ Агрофудекспорт», тому отримувались від невстановлених осіб.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що відповідачем не наведено жодного заперечення щодо поданих доказів та зазначення обставин, не надано жодного спростування наведених у рішенні суду першої інстанції фактів, відтак зазначені в апеляційній скарзі доводи ґрунтуються виключено на припущеннях не підтверджених жодною інформацією.
У поясненнях до відзиву ТОВ «Сателлит» звернуло увагу на позиції Верховного Суду, згідно яких позивач не зобов`язаний відслідковувати ланцюг постачання товарів контрагентам, з якими він мав господарські відносини та не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його контрагентами, якщо платник податку на додану вартість не знав про такі зловживання та не міг про них знати. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31.05.2019 №1191 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сателлит» (код ЄДРПОУ 13501985) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» (код ЄДРПОУ 36490819) за вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року - показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.
Наказом Офісу великих платників податків державної фіскальної служби від 26.06.2019 року № 1376 продовжено термін проведення перевірки на 10 робочих днів.
За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки від 18.07.2019 №2195/28-10-41-01/13501985, у висновку якого зазначено про порушення позивачем підпункту підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України з урахуванням П(с)БО 11,15 із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2016 рік на загальну суму 24 801 066 грн.; підпункту «а» пункту 198.1 та абзаців першого і другого пунктів 198.1., 98.2., 198.3 та 198.6. статті    198, пункту 201.10. статті 201, пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень-листопад 2016 року у сумі 26    904 598 грн.
З огляду на направлені ТОВ «Сателлит» заперечення до Акту перевірки від 18.07.2019 №2195/28-10-41-01/13501985, згідно листа Офісу ВПП ДФС від 09.08.2019 року №39170/10/28-10-41-01-10, прийнято рішення викласти висновки Акту в наступній редакції: 
«Перевіркою ТОВ «Сателлит» встановлено наступні порушення: п.п.134.1.1.п.134.1.ст.134 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік у сумі 137 783 702 грн.; п.п. «а» п.198.1. та абзаців першого і другого п.п.198.1., п.п.198.2., п.п. 198.3. та п. 198.6. ст.198, п. 201.10 ст.201, п.200.4. ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень-листопад 2016 року у сумі 26 904 598 грн».        
За наслідками перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «В4» від 14.08.2019 №0005314101, згідно з яким ТОВ «Сателлит» зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 26 904 598 грн та податкове повідомлення - рішення форми «П» №0005324101, згідно з яким зменшено суму об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 137 783 702 грн.
Вважаючи наказ про проведення документальної позапланової податкової перевірки та податкові повідомлення-рішення від 14.08.2019 №0005314101 та №0005324101 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковим органом жодним чином не доведено, що операції між позивачем та контрагентом, є недійсними та/або такими, що не пов`язані з отриманням доходу, не наведено вагомих доказів та аргументів для обґрунтування своєї позиції, відтак податкові повідомлення-рішення від 14.08.2019 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.    
Втім, у задоволенні вимог в частині скасування наказу від 31.05.2019 №1191 судом першої інстанції було відмовлено, так як допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки, тому за наявності винесених податкових повідомлень-рішень наказ не порушує прав позивача. 
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 31.05.2019 № 1191, слід зазначити наступне.
Згідно п.п.20.1.4    п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
У силу вимог п.п. 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є документальні позапланові перевірки.
Згідно п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
У відповідності п. 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. 
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
За правилами п. 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
При цьому, абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.
Тобто, лише дотримання посадовими особами контролюючого органу законодавчо установлених обмежень щодо призначення податкової перевірки є обов`язковою передумовою реалізації податковим органом права на проведення перевірки.    
При цьому, саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №815/4392/15.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 29.03.2019 у справі № 805/3449/18-а, зауважено, що позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Отже, оскільки податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки з огляду на Акт перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення, у зв`язку з чим оспорюваний наказ 31.05.2019 № 1191 не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування такого наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача.
Щодо позовних вимог в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 14.08.2019 №0005314101 та № 0005324101, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини справи.
За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася  раніше: дата списання  коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для  нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні  документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Сателлит» та ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» укладено 39 договорів поставки насіння соняшника українського походження 2016 року, перелік та детальний опис яких наведено у додатку 11 до Акту перевірки.
Згідно умов вказаних договорів постачальник зобов`язався постачати покупцю насіння соняшника українського походження 2016 року; загальна кількість товару, ціна, загальна вартість товару, умови поставки товару зазначається у договорі.
Поставка зазначеної сільськогосподарської продукції за одними договорами здійснюється на умовах DAP Інкотермс (доставлено до місця призначення) та право власності на товар за такими договорами переходить від постачальника до покупця з дати отримання товару покупцем; датою отримання товару покупцем є його відмітка про отримання товару в товаротранспортній накладній. 
Відповідно до умов інших договорів поставка товару здійснюється на умовах EXW Інкотермс (Франко-елеватор: назва та адреса елеватора) та право власності на товар за такими договорами переходить від постачальника до покупця після оформлення на ім`я покупця та передачі оригіналу відповідної складської квитанції на товар.
Згідно даних документів на ТОВ «Сателлит» від ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» було поставлено насіння соняшника в кількості 16 882,7 тон на загальну суму 156 345 192,38 грн.        
За результатами здійснення вказаних господарських операцій були складені відповідні видаткові накладні, податкові накладні та складські квитанції.
Факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними разом з дозволами на зважування, дозволами на вивантаження та ваговими квитками.
В якості підтвердження оплати за поставлений товар позивач перераховував на рахунок постачальника грошові кошти відповідно до платіжних доручень, перелік яких міститься в додатку 6 до Акту перевірки, та не заперечується сторонами.
У подальшому, придбаний у ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» товар ТОВ «Сателлит» експортувало компанії ОСОБА_1 , що підтверджується контрактом № S20037 /555417 від 03.11.2016, укладеним між компанією ОСОБА_1 і ТОВ «Сателлит», додатковою угодою №1 від 07.12.2016 до контракту №S20037/555417 від 03.11.2016, інвойсом № 294 від 14.11.2016, декларацією ЕК 10 ДР №700120003/2016/005129 від 15.11.2016, повідомленням про фактичне вивезення №700120003/2016/004961 від 04.11.2016, коносаментем від 14.11.2015 № ST1, інвойсом № 298 від 24.12.2016, декларацією ЕК 10 ДР №700120003/2016/005762 від 28.12.2016, повідомленням про фактичне вивезення №700120003/2016/005608 від 16.12.2016, коносаментом від 27.12.2016 року № ST4, які у сукупності свідчать про фактичне здійсненні спірних господарських операцій та у наявності правових підстав у позивача для формування спірних сум податкових вигод.
Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує на те, що позивач здійснював витрати на придбання товару ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
У той час, податковий орган зазначає, що проведеним аналізом інформаційних баз ДФС (Єдиного реєстру податкових накладних) встановлено, що ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» не є виробником даної продукції, та формувало показники податкової звітності по операціях із ТОВ «Комерційна фірма «Донгоспром», ТОВ «Будмонтаж технологія», ТОВ «Мегасіті Альянс», ПНВСП «Агро-Восток».
Так, з аналізу даних, які містяться в ІС «Податковий блок» щодо зазначених контрагентів ТОВ «ТБ Агрофудекспорт», інформація стосовно кількості працівників відсутня, податкова звітність має статус «історія подання», відсутня інформація щодо об`єктів оподаткування та земельних ділянок в період взаємовідносин із ТОВ «ТБ Агрофудекспорт», тому дані підприємства не мали необхідних ресурсів для вирощування та придбання «соняшнику».
Однак, судом першої інстанції вірно відзначено, що у Акті перевірки контролюючим органом не вказано, які саме помилки чи недоліки у документах виявлено, які саме документи позивачем оформлено формально, неякісно тощо, яким чином такі недоліки/помилки можуть ставити під сумнів реальність господарських операцій, які саме факти неможливо встановити, дослідити на підставі наданих документів.
Наявні у матеріалах справи первинні документи по операціям з TOB «ТБ Агрофудекспорт» оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій, й вказаними документами підтверджується реальність здійснення позивачем господарських операцій з вищезазначеним контрагентом, що спричинили реальну зміну в його майновому стані.
При цьому, під час проведення перевірки податковим органом не було наведено суттєвих зауважень до оформлення вказаних первинних документів, які б ставили під сумнів їх реальність чи не давали з`ясувати їх суть під час проведення господарської операції.
Колегія суддів звертає увагу, що податкове законодавство не містить положень, які б дозволяли контролюючому органу оцінювати витрати суб`єкта господарювання з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно оцінювати її ефективність та доцільність.
Таким чином, вказані доводи та висновки відповідача базуються лише на припущеннях та не мають під собою жодного документального підґрунтя або мотивування.
При цьому, слід наголосити на тому, позивач не має жодного відношення до взаємовідносин його контрагента з іншими контрагентами та не повинен нести відповідальність у разі порушення порядку ведення контрагентами правильності та достовірності декларування/формування податкового кредиту.
Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
На момент укладення договорів між позивачем та його контрагентом - TOB «ТБ Агрофудекспорт», останнє зареєстровано в установленому законом порядку, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серед видів діяльності є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, що відповідає проведеним з позивачем фінансово-господарським операціям. 
Крім того, позивачем надано до суду першої інстанції копії наступних документів: статут ТОВ «ТБ Агрофудекспорт», протокол загальних зборів учасників ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» про призначення керівника, наказ ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» про призначення директора, копію паспорта та ІПН директора ТОВ «ТБ Агрофудекспорт», довідку про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів, податкову декларацію з податку на прибуток підприємства з квитанцією за 2015 року, фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва з квитанцією за 2015 року, лист ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» про кількість співробітників, лист з реквізитами ТОВ «ТБ Агрофудекспорт», заявку на реєстрацію від контрагента. 
Також колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. 
Таким чином, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних). 
Відтак, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.
При цьому, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від від 10.03.2020 у справі №822/1284/15 та від 30.10.2018 по справі №826/16134/14.
Жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагента позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Окрім того, в суді першої інстанції до матеріалів справи було долучено нотаріально посвідчену заяву директора ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» від 25.07.2018, в якій ОСОБА_2 як директор підтверджує фактичне здійснення фінансово-господарських операцій з поставки насіння соняшнику українського походження врожаю 2016 року на умовах укладених договорів між ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» та ТОВ «Сателлит», та факт поставки тільки того товару, що був попередньо придбаний із дотриманням норм діючого законодавства у належним чином зареєстрованих юридичних осіб.
Також у матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3 від 18.09.2019 та ОСОБА_4 від 11.11.2019, які в перевіряємий період займали посади торгівельних представників ТОВ «Сателлит», та які приймали участь саме в організації поставок насіння соняшника від ТОВ «ТБ Агрофудекспорт».
Згідно вказаних заяв ОСОБА_3 на підставі довіреності отримував сільськогосподарську продукції відповідно до укладених договорів з ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» протягом вересня-листопада 2016 року, отримання товару засвідчував особистим підписом на документах, в тому числі підписував видаткові накладні директором, поставка продукції на завод ТОВ «Сателлит» фіксується на всіх етапах, за період взаємовідносин з ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» товар було поставлено в повному обсязі та належної якості відповідно до укладених договорів.
Посилання апелянта на те, що ТОВ «Айрон-Проф», який зазначений як перевізник в товарно-транспортних накладних, не мав технічної можливості з перевезення та не залучав інші підприємства для здійснення перевезень в значних обсягах згідно інформацію, яка міститься в ІС «Податковий блок» та Єдиному реєстрі податкових накладних колегія суддів оцінює критично, оскільки у матеріалах справи містяться договір транспортного експедирування, укладений між ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» та ТОВ «Айрон-Проф», акти надання послуг та рахунки на оплату. 
Відтак, висновок контролюючого органу щодо відсутності факту здійснення транспортування не підтверджено жодними доказами.
У спірних правовідносинах позивач не є замовником перевезення товару, а тому не має обов`язку володіти документами чи інформацією щодо перевізника, та, як наслідок, не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.
Доводи контролюючого органу щодо ненадання позивачем сертифікатів якості, на підставі яких можливо встановити походження товару та якісні властивості (відповідність ДСТУ), також є безпідставними, оскільки під час проведення перевірки відповідачем детально проаналізовані надані ТОВ «Сателлит» документи щодо поставки товару на умовах EXW (франко склад), а саме: складські квитанції на зберігання зерна у місці поставки на зернових складах ПрАТ «Екопрод» та ТОВ «Оптімус плюс» та договори складського зберігання, відповідно до яких на зазначених умовах поставлено 885,779 тон насіння соняшника.
При цьому, у матеріалах справи містяться договір складського зберігання зерна № 378 від 22.08.2016, укладений між ТОВ «Сателлит» та ПрАТ «Екопрод», договір складського зберігання зерна, укладений між ТОВ «Сателлит» та ТОВ «Оптімус плюс», складські квитанції №113 від 04.10.2016 та №131 від 01.11.2016, №9012 від 12.10.2016, №9040 від 11.10.2016 року, № 9054 від 25.10.2016, №9074 від 02.11.2016, №9086 від 08.11.2016. На підтвердження якості насіння соняшника позивачем надані картки аналізу зерна №1023 від 01.11.2016, №934 від 04.10.2016, №18 від 12.10.2016, №20 від 21.10.2016, №24 від 02.11.2016, № 26 від 08.11.2016, №21 від 25.10.2016, видані лабораторіями ПрАТ «Екопрод» та ТОВ «Оптімус плюс».
Окрім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов`язковість сертифікату якості не встановлена нормативними актами, а відповідно до умов договорів поставки, якість товару підтверджується саме оригіналами складських квитанцій на товар, виданими на ім`я покупця елеватором, Акт перевірки не містить жодних зауважень до змісту та оформлення складських квитанцій, наданих позивачем до перевірки.        
Твердження апелянта щодо відсутності матеріально-технічної бази, в тому числі, про відсутність відомостей про земельні ділянки у контрагентів постачальників ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.
При цьому, ТОВ «КФ «Донгоспром» та ПНВСП «Агро-Восток» є сільськогосподарськими підприємствами і безпосередніми виробниками товару, на підтвердження чого матеріали справи містять довідку з питань статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, виданої ТОВ «КФ «Донгоспром» Управлінням Держгеокадастру у Броварському районі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 22.04.2016, звіт форми 37-сг «Звіт про сівбу та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт на 01.10.2016», звіт форми №29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду станом на 01.12.2016», поданий ТОВ «КФ «Донгоспром», звіт форми №29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду станом на 01.12.2016», поданий ПНВСП «Агро-Восток».
З аналізу вказаних документів вбачається, що у таких контрагентів ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» наявна площа земельних ділянок та офіційна інформація щодо врожайності зазначеної культури, що у сукупності свідчить про реальну можливість здійснити поставку насіння соняшника.
На підтвердження можливості поставити насіння соняшника ТОВ «Будмонтаж Технологія» та ТОВ «Мегасіті-Альянс» матеріали справи містять договори про спільну діяльність, за умовами яких зазначені підприємства здійснювали закупівлю насіння соняшника у сільськогосподарських підприємств.
Крім того, для підтвердження господарських взаємовідносин між ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» та його контрагентами-постачальниками, а саме ПНВСП «Агро-Восток, ТОВ «Мегасіті-Альянс», ТОВ «КФ «Донгоспром», ТОВ «Будмонтаж технології», позивачем було надані наступні документи: договори поставки, специфікації до договорів поставок, видаткові накладні, податкові накладні.
У матеріалах справи наявні надані ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» в адресу ТОВ «Сателлит» листи до договорів поставки про підтвердження реальності угоди щодо купівлі насіння соняшника у кількості, яка відповідає умовам договору, назва підприємства-постачальника товару, який в подальшому постачається на адресу позивача, інформація щодо земельних ділянок, на яких вирощена продукція. 
Також, в листах від контрагентів-постачальників ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» (ТОВ «КФ «Донгоспросм», ТОВ «Мегасіті Альянс», ПНВСП «Агро-Восток», ТОВ «Будмонтаж Технології») підтверджена реальність угоди щодо продажу насіння соняшника, з зазначенням інформації про земельні ділянки, на яких вирощувалася продукція.
При цьому, можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит. Інформаційні бази даних ОДПІ не мають статусу офіційних, не сертифіковані і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачено належність таких баз до засобів доказування.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі № 809/1062/17.
Відтак, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів (робіт, послуг), на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.
Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, колегія суддів погоджується з висновкому суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 14.08.2019 №0005314101 та від 14.08.2019 № 0005324101 є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби  залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          К.А. Бабенко

                                                                                            В.П. Мельничук