ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 р.	Справа № 440/3818/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,
Суддів: Бенедик А.П. ,  Гуцала М.І. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич)  по справі № 440/3818/19
за позовом  ОСОБА_1  
до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
09.10.2019, ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі – відповідач), третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:
визнати протиправним та скасувати пункт 39 протоколу № 69 від 31.05.2019 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";
зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, як інваліду ІІ групи з 30.08.2018, інвалідність якого настала внаслідок травми, поранення, пов`язаними із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми та вжити заходи до її виплати.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи з 30.08.2018 внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 № 69.
Зобов`язано відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності другої групи, що настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0482674 позивачу вперше встановлено                  ІІІ групу інвалідності з 13.08.2015, поранення, контузія пов`язані з захистом Батьківщини                        (а.с. 15, 35).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0554529 позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 29.08.2016, поранення, контузія пов`язані з захистом Батьківщини (а.с. 16, 36).
У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 182700,00 грн., що сторонами по справі не заперечується.
Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0029421 позивачу, під час повторного огляду, встановлено ІІ групу інвалідності з 30.08.2018, поранення, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 17, 37).
05.04.2019 позивач звернувся до військового комісара Оржицького районного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності другої групи (а.с. 34). 
Полтавський ОВК направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок від 10.04.2019 № 12/972 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги позивачу, який з 30.08.2018 визнаний інвалідом ІІ групи, до якого додано документи, та зазначено, що командування вважає, що позивач має права на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с. 33).
Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла до висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу. 
В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 182700, грн. (п. 39 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 № 69 (а.с. 43).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.07.2019 №12/1782 позивача повідомлено, що відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат (протокол № 69 від 31.05.2019, пункт 39) позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 44).
Суд першої інстанції, під час  задоволення позову дійшов до висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 (далі – Порядок              № 975).
З урахуванням частої зміни законодавства, у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 30.08.2018.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, - станом на 30.08.2018. 
Згідно з п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Колегія суддів зазначає, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016                    № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
Обидві ці норми п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
Аналогічна правова позиція висловлена  у постанові  Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 280/148/19.
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За обставинами справи, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0482674 позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 13.08.2015, поранення, контузія пов`язані з захистом Батьківщини (а.с. 15, 35).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0554529 позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 29.08.2016, поранення, контузія пов`язані з захистом Батьківщини (а.с. 16, 36).
У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 182700,00 грн., що сторонами по справі не заперечується.
Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0029421 позивачу, під час повторного огляду, встановлено ІІ групу інвалідності з 30.08.2018, поранення, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 17, 37).
Колегія суддів зауважує, що правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому вказана норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, застосовується до позивача.
За матеріалами справи, з дня первинного встановлення інвалідності позивачу до дня встановлення ІІ групи інвалідності минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, оформленого пунктом 39 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 № 69 щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.
Щодо посилання судом першої інстанції в рішенні на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18, від 20.03.2018 у справі                           № 295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, колегія суддів звертає увагу на таке.
Під час вибору та застосування норм права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 280/148/19.
Так, у справі № 280/148/19 суд касаційної інстанції безпосередньо досліджував спірні питання щодо виплати допомоги у випадку встановлення особі інвалідності більшої групи за наслідками повторного медичного огляду після первинного встановлення групи інвалідності.
Водночас, правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18, на яку посилається суд першої інстанції, стосується питання щодо строку реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду після первинного встановлення відсотку втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, отже має інші обставини справи. 
Верховний Суд у рішенні від 20.03.2018 врегулював правовідносини, що виникли під час оформлення заявником такого виду соціальної виплати за умови датування отримання первинної групи інвалідності у 2012 році, та більшої – у 2017 році, та як наслідок, нерозповсюдження приписів щодо дотримання дворічного строку, який діє з 01.01.2014 (справа № 295/3091/17).
У постанові Верховного Суду від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17 Верховний Суд врегулював правовідносини, що виникли під час оформлення заявником такого виду соціальної виплати за умови датування отримання первинної групи інвалідності у 2014 році, та більшої – у 2016 році.
Отже, спірні правовідносини не є тотожними у вказаних справах, тому колегія суддів не вбачає підстав для неврахування правової позиції, висловленої  у постановах  Верховного Суду.
У постанові від 03.04.2020 у справі № 640/1596/19 Верховний Суд врегулював правовідносини, що виникли під час оформлення позивачем одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною ступеня втрати працездатності (25 % втрати) без встановлення інвалідності та    ІІІ групу інвалідності первинно – у 2018 році. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема неправильно розтлумачено приписи п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з  п. 2 ч. 1 ст. 315  КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі                       № 440/3818/19 - скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.О. Донець	
Судді	   	А.П. Бенедик    М.І. Гуцал   	
Повний текст постанови складено  22.05.2020 року