ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/10262/17                               Головуючий у І інстанції - Гребенюк В.В.
                                                                                              Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  28 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,          

                         при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про зобов`язання призначення пенсії за вислугою років з моменту звільнення зі служби з 19.06.2017 року, -

                                          В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суд міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, та з урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити йому пенсію за вислугою років з моменту звільнення зі служби, а саме, з 19.06.2017 року.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що звернувся через уповноважені структурні підрозділи до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років, однак листом пенсійного органу йому було повернено без виконання поданий для призначення пенсії пакет документів, у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року адміністративний позов  задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з моменту звільнення зі служби, а саме з 19.06.2017 року.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти    нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зазначає, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачають можливості призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років, та містить виключний перелік служби, які враховуються в календарну вислугу років. Враховуючи те, що на момент звільнення Позивача зі служби його календарна вислуга років складала 18 років 08 місяців 05 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то у Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області були відсутні законні підстави для призначення Позивачу пенсії за вислугу років.
Учасниками справи не подано відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1  ст. 308  КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що капітан внутрішньої служби - ОСОБА_1 , черговий помічник начальника слідчого ізолятора управління державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області відповідно до витягу з наказу начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 19.06.2017 року № 86/ОС-17 звільнений зі служби в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що підтверджується копією трудової книжки.
Відповідно до витягу з Наказу № 86/ОС-17 від 19.06.2017 року вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 18 років 08 місяців 05 днів, пільгова - 23 роки 11 місяців 18 днів (а.с. 12).
Позивач 03 липня 2017 року подав до Відповідачів заяву про призначення пенсії за вислугою років та необхідний для цього пакет документів (а.с. 114,115).
Листом від 07.07.2017 року № 5.1-4117 Центральний міжрегіональний управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України повідомив, що порушене у звернені питання не належить до компетенції вищевказаного управління, так як призначення і виплата пенсій здійснюється органами Пенсійного фонду України у Київській області (а.с. 117).
Листом від 20.07.2017 року № 600/Б-01 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів, виконують уповноважені органи, які визначення за рішенням міністерств та відомств, в яких проходили службу військовослужбовці. Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.01.2007 року № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років особам звільненим зі служби, та особам, які мають право на пенсію згідно з цим законом, подаються до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів, а також, що згідно пункту «а» ст. 12 необхідна календарна вислуга років становить 23 роки і більше (а.с. 116).
18 серпня 2017 року Позивач звернувся з поданням про призначення пенсії та необхідним пакетом документів до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо підготовки та направлення документів до ГУ ПФУ у Київській області.
Листом від 30.08.2017 року № 5.1-8607 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомив Позивача про повернення без виконання пакету документів для призначення пенсії, у зв`язку з відсутністю достатньої календарної вислуги років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
06 жовтня 2017 року Позивач звернувся до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» і заявою щодо необхідності підготовки пакету документів, для подальшого направлення до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії.
Державна установа «Київський слідчий ізолятор» 18 грудня 2017 року надіслала Позивачу лист-повідомлення № 11/732-17/-648, яким довели до відома останнього, що документи були направлені до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Листом від 27.12.2017 року № 296/03 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області було повернуто до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України без виконання пакет документів стосовно Позивача, мотивуючи це відсутністю в останнього права на призначення пенсії за вислугу років.
Не погоджуючись з такою відмовою, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області документи про призначення пенсії Позивачу у порядку і спосіб, визначений чинним законодавством не розглянув, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у призначенні Позивачеві пенсії, що оформлена листом від 27.12.2017 року № 296/03 є протиправною. Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для призначення пенсії  Позивачу за вислугу років як особі, що проходила службу в період з 07.02.2005 року по 19.06.2017 року.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально- виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).
Абзацом першим преамбули визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом «б» ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2262 передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог ч. 5 ст. 30 цього закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до вимог п. «а» статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.
Одночасно стаття 17 вказаного Закону визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років при призначенні пенсії.            
Так, частиною другою статті 17 Законі № 2262-XII передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Колегія суддів звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.
Отже, з наведеного вбачається, що в Законі № 2262-XII не встановлено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 календарних років вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років та зазначено виключний перелік періодів служби, які враховуються до календарної вислуги років.
Тобто, статтею 12 Закону № 2262-XII чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно із частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.
В свою чергу, статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.                        
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі.
Підпунктом «г» пункту 3 Порядку № 393 закріплено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів, зокрема, час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.
Разом з тим, згідно з частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Відтак, приписи пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому застосуванню підлягає саме Закон № 2262-XII, оскільки має вищу юридичну силу.
Аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).
У той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду 24 жовтня 2019 року у справі № 761/14626/17 та від 27 березня 2020 року у справі № 569/727/19.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності у Позивача права на призначення пенсії за вислугою років згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ОСОБА_1 на момент звільнення мав вислугу років в календарному обчисленні лише 18 років 08 місяців та 05 днів при необхідних 23 календарних років.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України колегія суддів,
                                                  П О С Т А Н О В И ЛА :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про зобов`язання призначення пенсії за вислугою років з моменту звільнення зі служби з 19.06.2017 року - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                                 О.М. Оксененко
           Повний текст складено 02.06.2020 року.