ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2094/20                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Вєкуа Н.Г.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 березня 2020 року                                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Собківа Я.М.
                                                                 Шурка О.І.
За участю секретаря                                Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання відсутності повноважень на прийняття рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просила:
- визнати протиправними дії   Національного антикорупційного бюро   України щодо внесення відомостей до підсистеми   «Розшук» Єдиної інформаційної системи МВС, яка автоматично розміщується   на офіційному сайті   МВС України, про оголошення в розшук ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Національне  антикорупційне бюро  України та  Міністерство внутрішніх справ України виключити   з підсистеми «Розшук» Єдиної   інформаційної   системи МВС, яка автоматично розміщується на офіційному   сайті МВС   України, відомості про оголошення в розшук ОСОБА_1 .
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
12 березня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Національного антикорупційного бюро України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
16 березня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Глоби К.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із установленням на всій території України карантину.
Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі відкрито ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року.
Заява представника позивача - Глоби К.В. не містить клопотання про продовження строку розгляду даної справи на 15 днів.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на те, що явка сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції не визнавалась обов`язковою, а наданих сторонами матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі, колегією суддів у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Глоби К.В.  про відкладення розгляду справи відмовлено.
Відповідно до ч. 4  ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Так, відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник не з приводу реалізації суб`єктами, зазначеними у позові, управлінських функції як суб`єктом владних повноважень, а з правовідносин, які склались при організації їх діяльності в рамках КПК України (внесення відомостей до системи відбувається   на підставі постанови слідчого про оголошення особи в розшук).
З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1  статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина 2 статті 19 КАС України  визначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
За змістом пунктів 1-2 частини 1  статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджується з діями Національного антикорупційного бюро України щодо внесення відомостей   до підсистеми «Розшук»   про оголошення в розшук  ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач, 21 грудня 2019 року   матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_1   виділено в окреме кримінальне провадження, якому присвоєно №52019000000001197, досудове розслідування у вказаному провадженні зупинено, у зв`язку із оголошенням ОСОБА_1 у розшук.
При цьому, позивач стверджує, що у Національного антикорупційного бюро України були відсутні законні підстави для оголошення позивача в розшук, у зв`язку з не набуттям ОСОБА_2 статусу підозрюваного   внаслідок нездійснення   викликів позивача   у передбаченому законом порядку та обізнаності детективів НАБУ   щодо точного місцезнаходження   позивача.
В силу пункту 3 Порядку взаємодії Національного антикорупційного бюро України та Міністерства внутрішніх справ України щодо обміну інформацією з питань обліку осіб, оголошених у розшук, затвердженого Наказом Національного антикорупційного бюро України та Міністерства внутрішніх справ України від 24 квітня 2017 року № 99-0/335, Національне бюро наповнює та підтримує в актуальному стані сегмент підсистеми "Розшук", об`єктами обліку якого є відомості про осіб, оголошених у розшук у зв`язку з вчиненням злочинів, віднесених законодавством до його підслідності. Відомості щодо об`єкта обліку вносяться до підсистеми "Розшук" тільки за наявності підстав, визначених законодавством.
Згідно статті 281 Кримінального-процесуального кодексу України (далі - КПК України), якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що по суті позовна заява стосується оскарження дій Національного антикорупційного бюро України щодо внесення відомостей до підсистеми «Розшук» Єдиної інформаційної системи МВС. Проте, підставою для внесення відомостей до цієї підсистеми повинна бути постанова слідчого (детектива НАБУ) про оголошення особі в розшук, на яку, в даному випадку, позивач не посилається.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у Главі 26 КПК України.
Частиною 1 статті 303 КПК України визначено перелік дій слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
В силу частини 2 статті 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді, згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Матеріали справи свідчать, що позивач вже зверталася до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою про визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України та Національного антикорупційного бюро України щодо внесення відомостей до підсистеми «Розшук» Єдиної інформаційної системи МВС про оголошення в розшук ОСОБА_1 та зобов`язання  виключити такі відомості.
Так, ухвалою   Печерського районного суду м. Києва   від 20 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.
У вказаній ухвалі заявнику роз`яснено, що заявлені вимоги не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки, таке оскарження не передбачене положеннями Глави 26 КПК України. Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді, згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки спір виник не з приводу реалізації суб`єктами, зазначеними у позові, управлінських функції, як суб`єктом владних повноважень, а з правовідносин, які склались при організації їх діяльності в рамках КПК України (внесення відомостей до системи відбувається  на підставі постанови слідчого про оголошення особи в розшук), а тому, спірні правовідносини не підлягають розгляду за правилами, встановленими КАС України.
За положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.
Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що, оскільки, внесення відомостей про розшук позивача відбулось в рамках кримінального провадження, а тому, оскаржувані дії були виконані згідно вимог та за процедурою, передбаченою КПК України.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що вказану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позов підлягає розгляду відповідно до вимог   Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 1 ст. 316  КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями ст.ст. 229, 272, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені  статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                  Собків Я.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Шурко О.І.

                                                  Повний текст постанови виготовлено 18.03.2020 року.