ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 червня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/4367/19
провадження № 22-ц/4809/971/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач),  Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 рокуу складі головуючого судді Крімченко С. А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

10.12.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»  (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17353,24 грн за кредитним договором б/н від 20.09.2010 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 24.09.2019 року виникла заборгованість в розмірі 17353,24 грн, яка складається із: 0 грн заборгованість за кредитом, 96.80 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 12953,90 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 3000 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф ( фіксована складова), 802,53 грн ( процентна складова).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, з підстав необґрунтованості та недоведеності.
Суд першої інстанції в обгрунтування своїх висновків зазначив, що відповідач 12.02.2016 року сплатив всю нараховану на той день кредитну заборгованість в повному обсязі, що підтверджується квитанцією про внесення на рахунок банку коштів в сумі 2985 грн, і відсутні докази про одержання кредитних коштів після цієї дати, а вказана позивачем заборгованість по тілу кредиту, пеня і штраф нараховані безпідставно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Зазначило, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Безпідставною вважає відмову у стягненні боргу за простроченим тілом кредиту в розмірі 96,80 грн, який підтверджено розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, а також пені та штрафів, нарахованих за порушення умов договору.
Судом не взято до уваги погоджену сторонами та підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду від 20.09.2010 року, якою сторонами погоджено умови кредитування.
Вказує, що відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.
Зазначає, що оскільки борг по кредитному договору ним погашено в повному обсязі, банк діяв неправомірно і безпідставно нарахував відсотки за користування кредитним лімітом, які фактично перевів у прострочене тіло кредиту, а також пеню та штрафи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 20.09.2010 року ОСОБА_1 виявив бажання отримувати послуги АТ КБ «Приватбанку» (а.с.10), крім того підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти "кредитка універсальна", де висловив свою свою згоду з умовами користування кредитом, відсоткову ставку, розмір неустойки, штрафу (а.с. 11). 
Вказана документи містять підпис клієнта банку від імені ОСОБА_1 , який ніким не оспорюється.
В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначив, що він згоден з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами договір.
До позовної заяви долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті http:privatbank.ua/terms/, які не містять підпису відповідача (а.с.12-45).
Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів льотного періоду» сторони обумовили відсоткову ставку, комісію, та штрафи, що підтверджується особистим підписом відповідача (а.с.11).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку станом на 24.09.2019 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 17353,24 грн, з яких: - 0,0 грн заборгованість за кредитом; - 96,80 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; - 0,0 грн заборгованість за нарахованими відсотками; - 12953,90 грн пеня за прострочене зобов`язання; - 3000 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; - штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф ( фіксована складова), 802,53 грн (процентна складова) (а.с.6-9, 78-88, 93-100).
Банк направляв на адресу відповідача вимогу про погашення кредитної заборгованості в сумі 2710,00 грн (а.с.69).
На виконання вказаної вимоги банку ОСОБА_1 12.02.2016 року сплатив на рахунок АТ КБ «Приватбанк» 2985,66 грн, що підтверджується оригіналом чека (а.с. 68) та знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості і виписці по рахунку ( а.с. 8 зв. ст., 98).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За нормами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Якщо письмова форма не дотримана, то такий кредитний договір є нікчемним.
Вимоги до письмової форми правочину встановлені у ст. 207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
Встановлено і не заперечувалося відповідачем, що підписавши 20.09.2010 року анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 виявив бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанка» (а.с.10). 
Сторонами не заперечувався факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа. 
Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності, допустимості і достатності доказів.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Встановлено і не спростовано позивачем, що відповідач 12.02.2016 року погасив кредитну заборгованість у повному обсязі, що підтверджується оригіналом чека на суму 2985,66 грн (а.с.68), та інформацією викладеною у розрахунку заборгованості та виписці по рахунку, згідно яких станом на 13.02.2016 року та 29.02.2016 року відсутній рух по картковому рахунку (значаться нулі) (а.с. 8 зв. ст., 98).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту , стягнути заборгованість за пенею та штрафи (фіксована та процентна складова).
Встановлено, що сторонами при підписанні анкети – заяви було обумовлено відсоткову ставку, комісію, пеню та штрафи (а.с.11).
Згідно наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 12.02.2016 року відбулося поповнення карткового рахунку на суму 2985,66 грн, станом на 13.02.2016 року та 29.02.2016 року заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та штрафам відсутня. З 01.03.2016 року рахується борг в сумі 72,91 грн, який виник у зв`язку зі списанням відсотків за користування кредитним лімітом, хоча не вбачається дій ОСОБА_1 щодо відповідного користування кредитними коштами (зокрема зняття чи перерахування коштів, в подальшому сума нарахованих відсотків рахується банком як прострочене тіло кредиту (а.с. 8 зв. ст., 98).
Такі дії АТ КБ «Приватбанк» є необгрунтованими, за відсутності підтвердження користування кредитними коштами позивачем безпідставно нараховувались, починаючи з 01.04.2016 року, пеня та штрафи.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав належну оцінку дослідженим доказам і обгрунтовано дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу після 12.02.2016 та наявності кредитної заборгованості, тому правомірно відмовив у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17353,24 грн за кредитним договором б/н від 20.09.2010 року за недоведеністю і необґрунтованістю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко